PAX F. „GRUNDZÜGE DER PPLANZENVERBREITUNG" 45 



A polymoryli génuszokról szóló fejezetben azokat a génuszokat 

 ismerteti szerző, a melyek fajai egymástól nehezen különböztethe- 

 tők meg. 



1. Erősen variáló fajokat tartalmazó génuszok. Ezek során a 

 Trisetum, Dianthus, Cerastium, Alchemilla, Cytisus^ Hypericum, 

 Heracleum, Knautia, Campanula, Adenostyles, Achillea, Arahis, 

 Hesperis, Linaria, Veronica génuszok sorolvák fel és több kérdéses 

 faj tisztázása teszi itt a legérdekesebb részleteket; így a Trisetum 

 distichophyllum, a Hypericum-íü]ok, Heracleum carpathicum, az Adeno- 

 styles albifrons változatai kérdéseinek tárgyalása, melyek kapcsán a 

 rodnai havasokból a var. virescens-t, a Heracleum fiavescens var. 

 humile-t és a H. carpathicum var. j':i Porcii-t mint új változatokat 

 írja le (69, 70, 72). 



Ugy a kevésbbé variáló fajokat, mint a polymorph génuszokat 

 Pax behatóan s fejlődéstörténeti alapon tárgyalja, kiemelve a régebbi 

 és újabb származású csoportokat és az endemizmust. Nélkülözzük 

 azonban itt a Coniferák génuszainak fejlődéstörténeti s növényföldrajzi 

 méltatását, a mi éppen a Kárpátok hegylánczolatának flórájára nézve 

 elsőrendű fontossággal bír. Ha erre szerző nagyobb súlyt helyezett 

 volna, úgy talán több helyen módosultak volna florisztikai és növény- 

 földrajzi következtetései és pl. a Taxus és Pimis Cemhra behatóbb 

 figyelemre méltatásával a Kárpátok flórájára igen fontos fejlődés- 

 történeti részleteket tárhatott volna fel. A Coniferák alaposabb mélta- 

 tása mellett, az a hiba sem csúszott volna be, hogy pl. a Szittnya 

 környékére mint erdőalkotó flóraeleraet a Pinus silvestris-t emelje ki. 



Az endemizmusra nézve megjegyzendő, hogy azt Pax a leg- 

 tágabb értelemben érti. A legsubtilisebb alakok és varietas-okat is a 

 binominális elnevezéssel tárgyalja, habár többnyire utal a kapcsolatokra 

 is. Ez a binominális elnevezés egy ily növénygeografiában teljesen 

 indokolt, a tárgyalás könnyítése czéljából ; és a legtöbb esetben nem 

 is volt más mit tenni, hiszen ismeretes, hogy éppen ezek, a nyugati 

 flórák alakjaitól eltérő növényeink rendszertanilag tisztázatlanok. 

 Az endemizmust azonban a legminucziózusabb rendszertani kategóriáig 

 nem lehet czélszeríí kiterjeszteni, mert hiszen akkor majdnem minden 

 endemikus. 



Ismeretes, hogy nemcsak a varietasok és formák, hanem ugyan- 

 annak a növényfajnak, varietasnak, sőt formának egymástól távol 

 fekvő vidékeken növő példányai is következetesen különböznek egy- 

 mástól ; az endemizmus ily tág értelmezése mellett tehát nagyon 

 subjectiv dolog a ha' ár megvonása. A Pax által felhozott endemiz- 

 musok közül szigorúbb értelemben vett endemismusról szólhatunk pl. 

 az illető területekre vonatkozólag a Syringa Josikaea, Bruckenthalia 

 spiculifolia, Telekia speciosa, Daphne arbuscula stb. fajoknál. 



Ezekkel ellentétben az endemizmus értéke igen alárendelt, pl. : 

 az Aquilegia longisepala, a 66. oldalon felhozott számos Cytisus 

 varietas. Centaurea pinnatifida, Piilsatilla Zichyi^ a 85. oldalon fel- 

 sorolt Bubus -í'di.jok nagy része, Soldanella hungarica, Knautia turocensis 

 stb. esetében. 



