PAXP. „GRUNDZÜQE DER PPLANZENVERBREITUNG" 43 



A posttertiaer flóra a jégárak hatása alatt állott. A Magas 

 Tátrában a fatenyészet határa mintegy 700 m, a rodnai havasokban 

 mintegy 1000 m, délkeleti hegységeinkben pedig az utóbbinál vala- 

 mivel magasabbra tehető. A gánóczi, successive a pliocéntől kezdve 

 lerakódott mészkőtufa növénylenyomataiból azt lehet következtetni, 

 hogy legrégibb a nyir és a Pinics silvestris előfordulása, ezután követ- 

 kezett a tölgy és utána a Picea excelsa. A bükk hiányzik a gánóczi 

 növények közül, előfordul azonban a Kárpátok több egészen fiatal- 

 korú tufalerakodásában, a miből az következik, hogy a bükk a leg- 

 utolsó tagja a fenti sorozatnak. 



Az említett mésztufalerakodásokból meghatározott növények 

 között nagyrészt oly recens novénjek maradványai vannak felsorolva, 

 a melyek a Kárpátok és környékük mai flóráiával egyeznek, csak itt- 

 ott fordulnak elő ma már délebbre vonult növények, mint a Cotinns 

 Coggygria és Astragalus hamosus maradványai. Érdekes alakja a 

 Tátra oiluviális flórájának a Lonicera alpigena, a mely ma már 

 teljesen hiányzik onnan. A keleti és déli Kárpátok és környezetük 

 diluviális flórájának ismeretéhez különösen a feleki növénymaradványok 

 szolgáltatnak adatokat. Ezek is a mai flórával állanak összhangban, 

 habár sok alakja e diluviális flórának mint : Spnrganium affine, 

 Potamogeton praelongus, Salix mijrtilloides , Beiula nana, Nuphar 

 pumilum ma már hiányzanak Erdély flórájából. 



A Kárpátok és környezetük vegetácziójának alakulását Pax a 

 geológiai fejlődésből a jelenlegi flóra és a fosszilis leletek alapján úgy 

 magyarázza, hogy a harmadkori flóra délre s keletre szorult, illetőleg 

 ma már csak a Földközi-tenger környékén és Ázsiában van meg ; 

 a Kárpátok környékéről a diluvium alatt teljesen kiszorult, legfeljebb 

 a keleti Kárpátokban maradtak fenn a mediterrán, thermohl flóra 

 egyes tápjai, melynek elemei közül a Saponaria hellidifolia és 

 Sderanthus uncinata máig megmaradtak. A diluvium alatt a Kárpátok 

 ama lejtőin, a hová a jégárak nem értek el, a mai boreális erdők 

 és hegyi lápok növényzete tenyészett, melyekhez melegebb klimát 

 igénylő erdők és cserjések csatlakoztak. A völgyekbe pedig alulról 

 steppenövényzet nyúlt be. 



Ez a flóra a boreális arktikus és subarktikus szibiriai és szudeti 

 elemeket s középeurópai elemeket tartalmazott. Az előbbiek, mint 

 Betula nana, Dryas octopetula, Eriophorum, Vaccinium stb. a jégárak 

 előtt tolódtak le, az utóbbi pedig helyben fejlődött ki és nyugatról 

 meg keletről szivárgott, A legújabb postglaciális korban pedig a 

 boreális-arktikus elemeknek a keleti részekből való kiszorulása tapasz- 

 talható és újabb népesedése a flórának középeurópai és keleti elemekkel. 



Ez a levezetés, a mely főbb vonásaiban igen valószínű képét 

 nyújtja a Kárpátok mai flórája múltjának, különösen a geológiai 

 alakulások ismeretén és a mai flóra elemeinek növényföldrajzi mélta- 

 tásában leli biztos alapját. Tagadhatatlan, hogy a felsorolt fosszilis 

 adatok is sok értékes támasztópontot nyújtanak és ellenőrző adatokul, 

 sőt a harmadkori flóra elütő voltára vonatkozólag egyedüli alapul 

 szolgálnak ; nagyrészt azonban oly kövülettöredékekre alapítvák, a 



