42 TUZSON J. 



harmadkori elemek a diluviura daczára is fentartották itt helyben 

 magukat. 



Ilyeneknek jelzi Pax a Juglans acuminata és J. inquirenda- 

 maradványokat, melyek a Juglans regia-nak felelnének meg, továbbá 

 a Carpinus Neüreichii a C. duinensis-üek, Celtis trachytica a C. 

 australis-nsílí, Acer decipiens az A. monsjjessulanum -nak, Vilis 

 tokajensis a Vitis vinifera-nixk, Tüia vmdobonensis a T. tomentosa- 

 nak. A Juglans regia-va. vonatkozólag kiemeli Pax, hogy azt a dél- 

 keleti Kárpátok őshonos növényének tartja. A Juglans regia, a mint 

 Simon kai is említi, Erdélyben több helyen előfordul a vadonban, 

 az a feltevés azonban, hosiy ezek a kultúra révén jutottak oda, jogo- 

 sabbnak látszik mint az őshonosság feltevése. 



A harmadkori flóra tárgyalását szerző a jelenlegi növényföldrajzi 

 viszonyok magyarázásával fejezi be. Az előbb felsorolt u. n. reliktum 

 fajok jelenlegi elterjedése helyével indokolja a déli Kárpátok nyugati 

 tömegét elkülönítő vonalat. Továbbá geológiai alapon magyarázza az 

 eperjes - tokaji határvonal jelentőségét, mely a nyugati Kárpátok 

 keleti szélét jelzi. Ez a hegycsoport a rodnai havasoktól el volt 

 különítve és csak a miocénben kapcsolódott össze a homokkőmagas- 

 latok kiemelkedése által. Ebben leli magyarázatát a rodnai havasok 

 feltűnő endemizmusa (Melampyrum saxosiim, Saussurea Porcii, 

 Ligularia carpathica stb.) és az, hogy az említett keleti és nyugati 

 hegységcsoport flórája között oly feltűnő különbségek vannak. 



A keleti Kárpátok endemikus növényeit Pax oly reliktumoknak 

 tartja, a melyek annak a diluviális jégárak területein kívül eső részein 

 megmaradhattak, mint : Campanula carpathica, Symphytum cordatum, 

 vagy Chrysantliernum rotundifolitim. Az Aconitum moldavicum és 

 Saxifraga carpathica eudemikus előfordulásának magyarázatát, mint 

 olyan növényekét, a melyek elterjedése a jégárak területére esik, 

 eldöntet lenül hagyja. 



A nyugati Kárpátok endemizmusa szegényesebb, az itt előforduló 

 Daphne arhuscula, Chrysanthemum Zaumdskyi, Delphinium oxysepalum 

 azonban élesen határolt endemikus fajok, a melyek reliktumoknak 

 tekinthetők. 



A keleti Kárpátok feltűnő endemizmusának magyarázatát Pax 

 abban is találja, hogy ezek a részek a diluviális jégárak által kevésbbé 

 voltak elárasztva s ísy könnyen tarthatták fenn magukat reliktum- 

 fajok. mint Syringa Josikaea, Hieracium transsylvanicuni, Bruckenthalia 

 spiculifolia ; de különösen hatással van a keleti Kárpátokra a keleti 

 pontikus és dacikus flóra. A délkeleti Kárpátok növényvilágának a 

 déli Alpok flórájával való összhangjai azt is bizonyítják, hogy a keleti 

 és különösen a délkeleti Kárpátok a Balkán-félsziget hegytömegeivel 

 régóta kapcsolatban állanak. A délkeleti növényföldrajzi határvonalak 

 egy részét ez okból Pax megszakítás nélkül viszi át Oláhország felé. 



Végeredményben azt a tételt hangsúlyozza Pax, hogy a keleti 

 Kárpátok növényzete régibb, a nyugatié fiatalabb, a mely utóbbi nagy- 

 részt a glecserárak visszahúzódása után jött létre, minden oldalról, 

 de különösen nyugatról szíva be elemeit. 



