192. FucsKó M. : 



kell bekövetkeznie, mert csak egy olyan sík képzelhető el, a mely 

 a metszett sejtek irányával párhuzamos s ez a sík, mint a meg- 

 íigyelésem igazolja, a letöredezett izeken mindenkor kimutatható. 

 Az egymásra következő hyperbolás sejtsorok egyenlő táji sejt- 

 jei, de különösen az elválási sík közelében, kívülről befelé foko- 

 zatosan hosszabbodnak és tágulnak s némileg vékonyabbfalúak 

 is lesznek. 



Egyébb anatómiai jellemző sajátságok röviden a következők- 

 ben foglalhatók össze. A rostréteg mind a két varrat közelében 

 megszűnik, az oldalakon rendkívül erősen megvastagszik és ez 

 az oka, hogy kívülről mindkkét oldalon egy-egy hosszanti borda 

 látható. Az érés közeledtével a rostréteg elválik a parenchymától. 

 A két hasi edénynyalábtörzs egymástól eltávolodva, a zárt hasi 

 stereoma igen széles ; az oldali erek a varratoktól kiindulva, fer- 

 dén előre a két oldalsó borda felé convergálnak és ott egymás- 

 sal anastomizálnak. 



C. coronata J a c q. A rostok a rostrétegnek erősen meg- 

 vastagoflott oldalsó részében hosszirányúak, s ettől a varratok 

 felé harántirány úak. 



C. varia L. A rostok a rostréteg egész terjedelmében hossz- 

 irányúak. 



Hippocrepis. Leclerc du Sablon^ a H. ciliata dia- 

 fragmájáról készített rajz és az én megfigyelésem szerint a 

 H. comomosa L. diafragmája a CoroniUa Emerus L. típusát utá- 

 nozza. 



P) Ornithopus. 



E típus az Ornithopus- géiíuB'L egy faja az 0. sativus 

 Brot. alapján jellemezhető (14. kép). 



A külső epidermis sejtjei isodiametrikus szabályos sokszög- 

 letüek, vékonyfalúak, csak a külső faluk vastag. Felületén rásímuló 

 szőrök vannak. A parenchyma-sejtek csak gyengén nyújtottak, 

 legkülső rétegük, valamint a külső epidermis-sejtek is váladékkal 

 telvék. Belső részében hosszában nyújtott lysigén váladéktartók 

 vannak. A rostréteg kettős, külső fele harántirányú, vastagfalú 

 tág, rövid rostokból áll- és keresztmetszeten az egész réteg szembe- 

 tűnő beöblösödéseket mutat, a mely beöblösödésekben foglalnak 

 helyet az említett lysigén váladéktartók (v). A beöblösödéseket, 

 mint a fejlődéstan igazolja, a felgyülemlő váladék nyomása, még 

 a rostok elfásodása előtt okozza. E beöblösödéseket éles, hosz- 

 szában végigfutó tarajok választják el egymástól, melyek felett 

 a parenchyma hosszirányú erei vonulnak végig. A calciunioxalat 

 kristályok is e tarajokat kísérik. A rostréteg belső fele hossz- 

 irányú rostokból áll. 



Az izületeknél az említett szövetek és a magpárna neve- 

 zetes módosulást szenvednek. A rostréteg elemei vastagfalú sklerei- 

 dákká lesznek, melyek az elválás síkja közelében megszűkülnek 



' Id. mü. 



