204 



FUC8K0 M. 



A lemezeknek leírt viselkedéséből most már pontosan meg- 

 állapíthatjuk a rostok hygroskopikus tulajdonságait. A száradás- 

 sal kapcsolatos zsugorodási képesség kivülröl befelé egy bizo- 

 nyos vastagságban növekedik, majd a maximumot elérve újból 

 csökken. A lemezek görbüléséböl következtetve a legnagyobb 

 összehúzódás helye nem ott van, a hol Zimmermann és Stein- 

 b r i n c k megjelölték^ t. i. a rostréteg belső sejtsorán, hanem ettől 

 kifelé, a közbülső sorok valamelyikében. 



A rostréteg belső részéből vágott lemez beáztatva először 

 kiegyenesedik, majd ebből az állapotból erősen befelé görbül. 

 A másik lemez a beáztatáskor szintén az egyenes felé közeledik, 

 de nem éri azt el, úgy hogy még a teljes átáztatáskor is az 

 előbbi irányban görbült, csakhogy jóval kisebb mértékben. A leg- 



23. ábra. Vicia siriata M. B. 

 A, magház belső epidermise; B, parenchymája felületi metszetben. 



nagyobb duzzadás helye, a mint e kísérletek igazolják, a maxi- 

 mális zsugorodás helyével esik össze. 



A rostréteg torziáját vizsgálataim alapján két ellentétes 

 irány felé ható feszültség idézi elő, s innen van, hogy az egész 

 rostrétegből való lemez görbülése a másik két lemez görbülésé- 

 nek mintegy a középértékét fejezi ki. Ha ez utóbbi lemez külső 

 lapjáról egy keveset, pl. csak félrostvastagságú részt levakarunk, 

 a görbület gyengül és megfordítva, ha belülről vékonyítjuk a 

 lemezt, erősbödik. Ez a körülmény azt bizonyítja, hogy a rost- 

 réteg külső és belső felének a közös maximális összehúzódása 

 hely felé ható feszültsége a csavarodás folytán nem egyenlítő- 

 dik ki külön-külön, hanem a kettő egymással csak egyensúlyi 

 helyzetbe jut. Ugyanígy van ez a beáztatáskor is. 



A kopácsok torzióját okozó összehúzódás irányát, a mint 

 már említve volt, S t e i n b r i n c k, utána Zimmermann, majd 



