206 FucsKó M. : 



bülésére gondoltak. E téves felfogás kialakulására és általános 

 elterjedésére az adott okot, hogy a torzió lefolyását senki sem 

 kísérte figyelemmel, csak a végső stádiumát nézték. A torziónak 

 ilyetén jellemzése a kopácsok csavarodását nem hogy megvilá- 

 gítaná, de elhomályosítja és megnehezíti a megértését. Jó jel- 

 lemzést csak ügy adhatunk, ha az egész folyamatot elejétől végig 

 leírjuk. A kopácsok, mint a fejlődéstani fejezetben tárgyaltam, 

 a magvak növekedése folytán már a termés felnyílása előtt kisebb- 

 nagyobb mértékű görbülettel bírnak, melynek tengelye a hüvely 

 hossztengelyével esik össze. A kopácsnak ilyen alakja mellett a 

 rostokkal párhuzamosan rögzített tengely körül való közvetlen 

 görbülés lehetetlen, mert a kopács, mint azt a kísérletek bizo- 

 nyítják, a sík lappá való kifeszítessél szemben nagy ellenállást 

 fejt ki ; már pedig az említett görbülésnek az volna az egyetlen 

 lehető föltétele, hogy a kopács mindjárt a felnyílás pillanatában 

 egy sík lappá terüljön ki. A csavarodásnak szükségképen ügy 

 kell végbemennie, hogy az ellenállást nem egyszerre, hanem 

 fokozatosan s így könnyebben győzi le. A kopácsnak ilyen módon 

 való mesterséges csavarása a legkisebb erőt igényli. A természe- 

 tes csavarodás is így megy végbe, s hozzá még avval az előnyös 

 körülménynyel kapcsolatban, hogy a rostok a csavarodás közben 

 önmaguktól fokozatosan az egyenes felé hajlanak. A rostok a 

 csavarodás kezdetén nkkora szöget képeznek a torzió tengelyé- 

 vel, mint a hüvely tengelyével, mert e két tengely még ekkor 

 egybeesik. 



Ha a kopács alakját a csavarodás különböző stádiumaiban 

 összehasonlítjuk, látni fogjuk, hogy a legnagyobb görbületek ten- 

 gelye a rostok irányához viszonyítva nem rögzített, hanem foly- 

 tonosan változik, még pedig úgy, hogy a csavarodás kezdetétől 

 a befejezéséig a rostok irányával folyton kisebbedő szöget képez, 

 de már annyira nem csavarodik be a kopács, hogy ez a szög 

 0^ lenne (24. kép K). A rostréteg csavarodása- ugyanígy megy 

 végbe, de ott a csavarodás valamivel előbb megszűnik. A csa- 

 varodásnak e/. a módja, mint egy torzióra kényszerített papír- 

 szalagról (melyen a rostok iránya jelölve van), leolvashatjuk, 

 valódi torzió és így nem állhat az a szabály, hogy a kopács a 

 rostokkal párhuzamos tengely körül csavarodik be. A torzió ten- 

 gelye, minthogy valódi torzióval van dolgunk, állandó, hanem a 

 rostoknak a tengelyhez viszonyított helyzete változó. 



Ennek a sajátságos körülménynek az a magyarázata, hogy 

 nemcsak a kopács, de a rostok maguk is torziót végeznek, a 

 mit Zimmermann tagadott.^ Azt mondja Zimmermann, hogy 

 rostoknak activ torziós törekvése nincsen, mert a rostrétegnek a 

 rostokkal párhuzamosan vágott lemeze nem csavarodik be. A ros- 

 tok torziójának bizonyítására szolgáljanak a következő kísérletek: 

 Mindenekelőtt a teljes rostrétegből készült hosszanti lemez vagy 



1 Id. m. 



