210 FUC8KÓ M. : 



ferdeirányú rostokon kívül [melyeknek hajlása meredekebb (24. 

 kép) mint a Vicia, Lathyrus, Lotus, Caragana rostjainak] még 

 a hüvely hossztengelyére merőlegesen nyújtott makroszklereidá- 

 kat is tartalmaz. A kísérleti eredmények összehasonlításából 

 kitűnt, hogy a rostrétegnek ez a formája lényegében a már 

 tárgyalt génuszokéval megegyező hygroskópos viselkedésű és 

 úgy fogható fel, mint ha az egész egyirányú rostokból volna 

 összetéve, mert a rostréteg két felében a zsugorodási dífiferentiák 

 sikja egybe esik és így e diíferentiákat mindkettőben a rostok 

 irányára vonatkoztathatjuk. 



A becsavarodást előidéző összehúzódás maximuma itt is a 

 rostréteg közbülső részeiben, de mindig a rostokban van, honnan 

 befelé és kifelé a sklereidákon keresztül egészen a rostréteg 

 külső felületéig fokozatosan kisebbedik. A kopácsok becsavaro- 

 dása látszólag egy a rostok irányától csak kissé előrehajló rög- 

 zített tengely körül való görbüléssel megy végbe, azonban a 

 pontosabb megíigyelés arról győzött meg, hogy a görbület ten- 

 gelye itt sem állandó, hanem a rostok iránya felé fokozatosan 

 közeledő és a becsavarosodás végeztével sem a rostrétegen, sem 

 a kopácson nem jut a rostokkal megegyező irányba. A becsava- 

 rodott kopács tehát valódi torzió útján veszi íel a jellemző spi- 

 láris szalagalakot, s hogy ennek a látszata elmosódik onnan 

 van, mert a termés, úgy mint az aránylag kicsiny magvak erő- 

 sen lapítottak és így a kopácsoknak a hossztengely irányában 

 való görbülete alig észrevehető s már most így a torzió az előb- 

 biekkel szemben mindvégig kicsiny görbületekkel megy végbe, 

 miért is a görbületi tengelyek megállapítása mindig nehéz. A 

 csavarodás közben nemcsak a rostok, hanem a sklereidák is 

 végeznek torziót. 



A rostokkal párhuzamosan vágott lemezek, melyek a rost- 

 réteg rost- és sklereida-részét tartalmazzák, itt még szembetűnőbb 

 módon kifelé görbülnek. Leclerc du Sablon ezt a viselkedést 

 ama zsugorodási diiferentiákra vezeti vissza, melyek a rostok 

 hosszirányával egybeeső, kifelé fokozatosan növekedő összehuzó- 

 dási képességen alapulnak. A pontos megfigyelés azonban itt is 

 kimutatja, hogy ez az irány eltér a ríjstokétól és hogy a csava- 

 rodás minden pillanatában a torziót létesítő és folyton változó 

 irányú másik összehuzódási difl'erentia síkjára merőleges. 



A kopácsból vágott ugyanilyen irányú lemez kifelé való 

 görbülése sokkal kisebb, a mely viselkedés teljesen megdönti 

 Zimm er m an n-nak azt a nézetét, mely szerint ezt a kifelé 

 való görbülést a külső epidermis erősebb összehúzódása okozza. 



Néhány génuszon belől [Caragana, Vicia, Lathynts, Lotus) 

 a magvak eldobásában a torziós lendületen kívül még más 

 tényező is szerepel, de a mi szintén a torzióval kapcsolatos. Az 

 említett génuszok azon fajain észlelhető ez a jelenség, a melyek 

 termése a magvak nagyfokú, a transversalis tengely irányába 

 eső növekedése folytán az oldalak felé hengeresen kidomborodó. 



