A PAPILIONATAE TERMÉSFALA 211 



Legerősebb ez a kidomborodás a Caragana-n, a hol a termés 

 sagittalis tengelye rövidebb, mint a transversalis, mert a mag- 

 vak ügy növekednek, hogy a transversalis tengely irányában 

 nyújtott ellipsoidokat formálnak. A Vicia segetalis T h u i 1 1. 

 magvai gömb, a Lathynis platypliyllus R e t z-éi tömötten egymás 

 Titán sorakozó hengeralakúak. A pericarpium a magvakat egé- 

 szen megfekszi. A magvak sora a felnyiláskor a két kopács 

 között váltakozva megoszlik két sorra és ugyanabban a pilla- 

 natban a hüvely hossztengelyétől kissé eltérő tengely szerint 

 hirtelen beálló erős görbület folytán a kopács két széle egymás- 

 felé közeledik és a magvak háti és hasi oldalára nagy nyomást 

 fejt ki. A magvak e n\ omás hatása alatt alakjuk és felületük 

 kisebb-nagyobb mértékű simasága folytán a kopács két széle 

 közül kisiklanak. A kiszórás ilyetén módja akkor bír fontosság- 

 gal, midőn valami külső beavatkozás a torzió gyors lefolyását 

 lehetetlenné teszi, de még teljes intenzitású csavarodás esetén 

 is van jelentősége, mert a magvaknak a placentával való össze- 

 függését megszakítva a torziós lendület elhajító erejét hatható- 

 sabbá teszi. 



H i l d e b r a n d ^ a Lupinns luteiis L. termésén említ ilyes- 

 féle, szintén a torzión alapuló berendezést, de az ö esete az 

 enyémtől lényegesen különbözik, mert ő a felnyílás után még 

 visszamaradt magvak kiszorításáról szól, a mi akkor következik 

 be, midőn a kopács a csavarodás végső stádiuma felé közeleg. 

 Az én esetem ellenben a torzió kezdő állapotában áll fenn, s 

 mint ilyen már eleve lehetetlenné teszi, hogy a mag a kopács- 

 ban maradjon, A Lupinus Inteus L.-on a magvak kiszorításának 

 csak az a módja volna lehetséges, a mit Hildebrand leírt s 

 a melyet részemről számos kísérlet alapján erőltetett magyará- 

 zatnak kell hogy minősítsek, mert a leinyílás után benn maradt 

 magvak a legtöbb esetben a torzió legszélső határáig csavaró-' 

 dórt kopácsból sem szoríttatnak ki. 



Dolgozatom befejezéséül vizsgálataim eredményeit röviden 

 a következőkben foglalom össze. 



A Papílionatae termése anatómiai alapon két fötípusba 

 sorozható. Az egyik a tü^ző és a másik a hürely. A tüsző- 

 típusba tartoznak a következő génuszok : Trifolium L., Melilo- 

 tus Juss, Medicago L., Trigonella L., Galega L., Glycyrrhiza 

 L., Rohinia L., Colutea L., Astragalus L., Amorpha L., Pata- 

 gonium Schranck., CoroníUa L., Hippocrepis L., Ornithopus 

 L. Hüvelytermésűek : a Caragana L., Ononis L., Vicia L., La- 

 thynis L., Lens Adans., Pisum L., Cytisns L., Ge?iista L,, 

 Spartium L,, Lupinus L,, Lahurnum G-ris,, Lotus L,, Doryc- 

 niiim Will., Phaseolus L., Dolichos L. — Az Engler-féle 



1 Id. m. 



