MAGYARORSZÁG NÉHÁNY NÖVÉNYÉRŐL ÉS EZEK ROKONSÁGÁRÓL 265 



In Revisio nomenclaturae Nyiiiphaeacearuni etc. S i m o n k a i 

 (Magy. Bot. Lapok VII. 1908, p. 131) haec plánta cuni Castalia 

 minoriflora (Bor b.) S i m k. est conjuncta. 



A Nymphaea álba eddig leírt alakjaitól jól megkülönböz- 

 tethető eme új alakot Moesz G. barátom gyűjtötte a három- 

 széki Rétyi-Nyir mocsaraiban, s átadta nekem meghatározásra. 

 Kérésemre 1908 tavaszán hozatott a helyszínéről négy példányt, 

 melyeket a budapesti botanikai kert iViyw/í/iaea-medenczéjébe 

 ültetve két tenyészeti időn keresztül figyeltem meg, a Nymphaea 

 alha néhány más formájának társaságában. 



Simo nkai Revisiójában (i. h. 131. old.) a Moesz-től 

 gyűjtött herbáriumi példányokat a Rákos árkaiban és a hévízi tó 

 szélén (Keszthely) előforduló és a Vésztő mellől származó minori- 

 flora Borb. alakkal azonosnak irta le. A nemzeti múzeum és a 

 budapesti tudományegyetem herbáriumában megvizsgáltam az 

 illető példányokat és a rákosi növényt élő állapotában is isme- 

 rem. Ezektői a f. Moeszíi a fennebb leírtak szerint bimbója s vi- 

 rágja színében, alakjában és nagysága által lényegesen külön- 

 bözik. Különben pedig az említett minorifora rendszertani értéke 

 í'S nevezetesen annak önálló volta is kétes. Valószínű, hogy 

 azok közé az eltörpült alakok közé tartozik, a melyeket számos 

 szerző a N. álba var. minor DC. névvel jelölve ismertet, és a me- 

 lyekre Schuster ajánlatba hozta.^ hogy — & minor DC a iV. 

 candida-hoz tartozó alak lévén,-^ — i\^ albaí. íerres/ns névvel jelöl- 

 tessék, mint sekély vízben növő, tökéletesen ki nem fejlődött alak. 



Ezt a felfogást nem követném, mert ha ezeknek az eltör- 

 l)ült alakoknak nincsen önállóságuk és csupán a mostohább 

 tenyészeti viszonyoknak köszönik létüket, úgy külön megnevezé- 

 sük indokolatlan. Hogy a minoriflora Bor b.-al miként áll e tekin- 

 tetben a dolog, arról természetesen csak behatóbb vizsgálatok 

 alapján lehet véleményt mondani. Hogy azonban a f. Moeszií a mino- 

 riflora Bor b.-tól elütő és állandófiak bizonyult alak, az kétségtelen. 



Alyssum saxatile L.Sp. PL 1753, 650^ {A. orientale Ard. Spec. 

 alt. 1763, 32; Willdenow, Spec. 1800. 460, 463; Sibthorp, FI. 

 Graeca, VII, 1830, 21, Tab. 624 ; .4. saxatileY hinni, FI. Dalm. HL 

 1852, 116; ^. orientale Halácsy, Bot. Erg. Griechenl. IV. 1894, 12.) 



Caulihus procumbentibus vei erectis, apice racemoso-ramosis ; 

 foliis repandís, pauh dentatis vei integris, tenuiter tomentosís, foliis 

 caudiculorum obovato-oblongis in petiohim attenuatis. superioribus 

 obovato-lanceolatis, albo-vel viridulo-canescentibus; floribus aureis, 

 petalis late-emarginatis, sepalis oblongo ovatis, petaloideis ; fila- 

 mentis basi intus denticulo obtuso, silicidis glaherrimis, subro- 

 tundis, rotundo-obovatis. ovalibus, obcordatis vél ellipsoideis, planis, 

 medio plus minus convexíusculis ; loculi 1 — 4. spermi. 



^ Schuster J. Zur System, v. Castalia und Nymphaea, Bull. De 

 LHerb. Boiss, VII. 1907. 860—861. 



- Ez a kérdés már a C o n a r d munkájában is tisztázva van. The 

 Waterlilies 1905, 17. old. 



22* 



