bZAKOBZTÁLYI ÜGYEK 153 



párta, csésze, porzó, termő. Az involucellum median-transversális 4 dudorral, 

 a párta ennek superponálva 4 dudorral, a csésze ezek között 8 — 16 dudorral. 

 Az anthera dudorai a párta csövének alapi részén ezzel váltakozva kelet- 

 keznek és közös alappal emelkednek. A termő a czentrális mélyedés peremén 

 két félholdalakú dudorral indul fejlődésnek. 



4. A szakosztály elhatározza, hogj' Pünkösd két napján a Mátra- 

 hegységbe botanikai kirándulást rendez. 



A növénytani szakosztály 1909. évi május hó 12-én tartott 147. ülésé- 

 nek jegyzökönyve. 



Elnök : Klein Gyula. Jegyző : Moesz Gusztáv. 



1. Fucskó Mihály ismerteti a Papilionatae termésének fejlődését 

 és biológiáját. A termés felső állású monomer, együregű magházból fejlő- 

 dik. A virág kinyílásakor a magházban a magpárna és a rostréteg még 

 nincsenek meg, legfeljebb nyomaik. A megtermékenyítés után a magház a 

 hosszúság és a szélesség irányában gyors növekedésnek indul. A magvak 

 növekedése csak akkor válik intenzivebbé, midőn a termés növekedését 

 befejezte. Különösen áll ez a hüvelyre. 



A hüvely torzióval nyílik fel és a felnyílást követő pillanatban a 

 magvakat a kopácsok szétszórják. A torzió oka a rostrétegben van. A csa- 

 varodás tengelye nem esik egybe a rostok irányával, mint azt eddig vélték, 

 továbbá nem is rögzített, hanem a rostokkal folytonosan kisebbedő szöget 

 zár be. A csavarodásnak oka : a rostréteg egymáson levő rostozatainak a 

 vízveszteség által okozott különböző mértékű összehúzódásából származó 

 feszültség. A legnagyobb mértékben összehúzódó rostok nem a rostréteg 

 legbelső részében vannak, a mint azt Zimmermann és Steinbrinck 

 vélték, hanem mindig a közbülső tájban, egyszer a belső, máskor a külső 

 laphoz közelebb. A rostok a kopács csavarodása alkalmával negatív tor- 

 ziót végeznek, a mit Zimmermann tagadott. (Megjelenik.) 



2. Moesz Gusztáv ismerteti P. Privat-Deschanel 

 „Ausztrália sós tfrületci és a Salt-bush'' czímű czikkét. Ennek kapcsán 

 felhívja a szakosztály figyelmét az Alföld szikeseire, melyeknek növény- 

 takaróval való ellátása érdekében érdemes volna Ausztrália haloíita növé- 

 nyeivel kísérletezni. Ausztráliába 1776-ban hozták az első merinói juhokat. 

 1889-ben már több mint 750 millió juhot számítottak össze. A juhállomány 

 évente több mint egy millióval szaporodik. E nagyszabású juhgazdaságnak 

 egyedüli fentartója Ausztrália halotita növényzete. Előadó rámutat arra, 

 hogy Ausztrália sósterületei mennyire hasonlítanak a mi szikeseinkhez. 

 Ott is eltűnnek a vizek nyáron s nyomukban terjedelmes síkságok marad- 

 nak vissza, melyeket megrepedezett sár és sótól csillogó kéreg borít. 

 Privat-Deschanel szerint a növényevő állatok igen kedvelik a salt- 

 bush növényeit, melyeket nemcsak frissen, hanem szénaállapotban is meg- 

 esznek. E növények ellenállóképessége nagy. A legforróbb nyáron, a 

 leghosszabb szárazság idején, a mikor már minden más növény elpusztult, 

 még szépen zöldéinek. Ezen eUenállóképesség a só higroszkopikus tulaj- 

 donságán alapszik. A salt-bushnak sok faja van. Privat-Deschane 

 szám szerint 13 génuszba tartozó 86 fajt említ. Ezek közül az Atriplec 



