158 FüCSKÓ M. : 



kéktől átjárt vastagabb falú rostok következnek, melyek az utóbbi 

 tulajdonságuk miatt a kösejtekre emlékeztetnek (18. kép) Kereszt- 

 metszetben ez utóbbi rostok jobbára kihegyezett elliptikus képet 

 adnak, melynek hosszabbik tengelye a median síkra merőleges 

 és ez a tengely kifelé fokozatosan nagyobbodik ; a sejtüreg 

 nagyon szűk elliptikus, befelé fokozatosan tágul ; a falak vastag- 

 sága kifelé, különösen a tangentialis falakon gyarapodik szembe- 

 tűnően. A Oenista, Cytisus és a Spartkim. génuszok termésének 

 rostrétegóben e rostokon kívül még két vagy több rétegben sora- 

 kozó, s oldalt erősen összenyomott makrosklereidák találhatók 

 (19. kép), melyeknek keresztmetszete a legkülső sor kivételével 

 az imént leírt rostokéhoz hasonló. 



Eltekintve a rostok alakjától, nem ritka az az eset, midőn 

 a „Hartschicht" egymástól már fejlődéstanilag is jól megkülön- 

 böztethető két részre oszlik, melyekbeji az alkotó elemek eltérő 

 irányúak. Az első típusba tartozó genusokon csak e két rész 

 rostjainak iránya különböző, a másodikban, mint azt a Cytisus^ 

 Oenista s a Spartium-on láttuk, anatómiai eltérések is mutatkoz- 

 nak. Már e helyen megemlítem, hogy a külső rész elemeinek 

 iránya a parenchyma-sej tekével azonos. 



A rostok anatómiai diflferentiálódása a rostréteg vastagság- 

 beli gyarapodásával s mint alább még szó lesz róla, a pericar- 

 pium szöveti elemeinek iránj^beli s egyéb anatómiai diöerentialó- 

 dásával kapcsolatos. 



A magpái'nát a Hedisareae, Loteae, Phaseoleae tribusok 

 keretén belül találtam. Kraus G. a Phaseolus vulgáris L.-nál 

 említést tesz róla, a nélkül, hogy bővebben jellemezné. Igen 

 vékony falú, jobbára a termés belseje felé nyújtott parenchy- 

 más sejtekből áll. melyek sem váladékot, sem keményítőt, sem 

 chloroplastokat nem tartalmaznak. Edénynyalábok soha sem lép- 

 nek bele. Vastagsága legnagyobb a transversal síkban, a varratok 

 felé fokozatosan vékonyodik. A termés median síkkal elválasztott 

 jobb- és baloldali felének centripetális vastagodása folytán jön 

 létre és a magvakat minden oldalról szorosan körülveszi. Sejtjei 

 többnyire jól kivehető sorokban rendezettek s mindig olyan ala- 

 kúak e sorok, hogy legalább a végső sejtjeik hosszanti falai a 

 magvak felületére merőlegesek s így akár a transversal sík sze- 

 rinti hosszmetszetet, akár a keresztmetszetet nézzük, mindig 

 hyperbola- szerű sorokat látunk. A transversal hosszmetszeten a 

 sejtsorokat ki kell egészítenünk, hogy a hyperbolák teljesek 

 legyenek és így minden mag körül egy-egy hyperbola-rendszer 

 látható, melynek valós tengelye az az egyenes vonal, a mely a 

 magvak transversal tengelyével esik egybe (16. kép). Kereszt- 

 metszeten, mely a termést valamely mag sagittalis és transversa- 

 lis tengelyébe eső síkban szeli, szintén hiányosak a hyperbolák 

 de könnyen kiegészíthetők egy teljes hyperbola rendszerré, mely- 

 nek valós tengelye a mag sagittalis tengelyével esik egybe. 

 Teljes hyperbolákból álló rendszert csak akkor kapunk, ha két 



