160 FucsKó M. : 



termésekben szakíttatik két egyenlő félre (15. kép), de még- ott 

 is kimutatható e két fél szoros egybetartozása, mert a köztük 

 levő szövetből készült transversal sík szerinti hosszmetszet olyan 

 sejteket tartalmaz, melyek a stereoma rostjaival teljesen egyező 

 alakúak, vagy ilyen rostalakú sejtek harántirányú feldarabolásá- 

 ból származtak. A háti stereoma tehát a háti edénynyalábtörzs- 

 zsel egyetemben legalább fejlődéstani alapon mindenkor egységes 

 Ívnek tekintendő. A tüsző módjára nyíló és a zárva maradó ter- 

 mések háti stereomája már megszakittatlan ívet formál, a mi 

 kétségkívül ősi sajátság; e két termésforma közül a tüsző a 

 régibb alak, melyen a két hasi stereoma ív különválva van, a 

 zárt terméseken ellenben a tüszőből való módosulás eredménye- 

 ként a középvonal mentén összenőtt. 



Ennek a nézetnek a támogatására az alábbiakban még 

 számos érvet hozok fel. 



Ha a kocsán és a termés alapjának keresztmetszetét össze- 

 hasonlítjuk, különbséget nem igen találunk. Az edénynyaláb-kör 

 mind a kettőben fejlett bélsugaraktól szaggatott; a tracheák 

 jobbára az elfásodott állományú bél körül helyezkedtek el, a 

 xylém többi része ezeken kívül van. Háncsstereoma többnyire 

 egyik metszeten sem látható. A termés bázisa úgy tekintendő, 

 mint a kocsán közvetlen folytatása. Kevéssel a bázis felett, egy 

 a median-síkban fekvő széles bélsugár áttöri az edénynyaláb- 

 kört, a mely most már a hasi varrat felé tekintő patkóalakot 

 ölt. A patkó végei csakhamar befelé görbülnek s még feljebb, 

 ott, a hol a két varrat hirtelen elhajlik egymástól, a transversal 

 síkban fekvő páros bélsugár lemetszi a patkó két végét, melyek 

 a termőlevél két szélére mennek, s a patkó háta a termőlevél 

 gerinczét foglalja el. Ez a legegyszerűbb eset ; előfordul azon- 

 ban az is, hogy a transversal sík szerint nem egy, hanem 2 — 3 

 pár bélsugár lép föl egyszerre, melyek a három főedénynyaláb 

 mellett 1 — 2 pár kisebb ágat vágnak le, melyek nem is mennek 

 a varratokra, hanem közvetlenül a termés oldalaira. 



Az így elkülönült edénynyaláb-ágak mindazokat az eleme- 

 ket tartalmazzák, melyek az edénynyalábkörhöz tartoztak, s eze- 

 ken kívül mindenikhez még a bélszövetnek egy-egy részlete is 

 járul, úgy hogy az alap centralis része a szó igazi értelmében 

 széthasadozott. Az elvált részek egy darabig a bázis edénynyaláb 

 körének szerkezetét tüntetik fel, feljebb azonban elvesztik az 

 eredeti szerkezetet s lekerekítődnek. Ez az átalakulás úgy 

 megy végbe, hogy a faparenchyma a tracheákat és a belet gyűrű 

 alakban körülkeríti, a háncs kívül marad s a gyűrűt csak a 

 bekerített tracheákkal érintkező darabon környezi. A mint a 

 bázistól még távolabb megyünk, a bél és a faparenchyma fáso- 

 dása gyengül s egy bizonyos távolságban csak a tracheák lesz- 

 nek fásodottak s ezzel a termés edénynyalábjai a fent vázolt 

 típusos formához jutottak. 



A termés alapján a legtöbb esetben még nincs meg a háncs- 



