162 FUCBKÓ M. : 



tősen állandó. A Vicíeae tribusban a külső epidermis varrat- 

 menti sejtjeinek külső fala (8. kép), a Loteae-nél a külső epi- 

 dermis és az alatta levő rész egész a stereoma ivek belső határáig 

 vesz részt az elkutinosodásban (15. kép c). A többi esetekben 

 is jellemző módon megy végbe ez a folyamat, melyről a rész- 

 letes leírás megfelelő helyein még szó lesz. Két szabály .hatá- 

 rozza meg az elválási szövet kutinos részének kialakulását, az 

 egyik szerint a stereoma ívek belső határán belől sohasem ter- 

 jedhet, s a másik az, hogy a legvastagabb falak a median síkra 

 merőlegesen helyezkednek el, tehát a sejtek tangentialis falaival 

 esnek egybe, a mely utóbbi sajátság az elválási szövet ellen- 

 álló képességét tetemesen növeli és a felnyílást a feszültség 

 kellő mértéken alul lehetetlenné teszi. (15. kép c ; 26. kép.) 



A tüsző módjára nyíló termések elválási szövete mindig 

 lágy, collenchymásan vastagodott vagy igen vékonyfalú sej- 

 tekből áll (1. kép a)\ a külső epidermis falai, mint az Astra- 

 galusok termésén szépen látható, a varrat mentén megvékonyod- 

 nak s maguk a sejtek tangentialis falakkal ketté oszlanak. Az 

 elválási szövetnek ilyetén alakulása nem gördít akadályokat a 

 felnyílás elé s így már kis feszültség elegendő arra, hogy a 

 felnyilás bekövetkezhessek. 



A hasi elválási szövet sejtjei parenchymásak, a másikéi szintén 

 ilyenek, csak a stereomát elválasztó részében prosenchymásak 

 vagy az eredetileg ilyen sejtek harántos feldarabolásának meg- 

 felelő alakkal bírnak. 



Az elválási szövet szerkezete a felnyilás módjának hií kife- 

 jezője s mint ilyen szoros correlationális viszonyban van a ter- 

 més szöveti diíferentiálódásával. A lágy elválási szövet az egy- 

 szerűbb s a részben lágy, részben kutinosodott elválási szövet 

 a bonyolultabb szerkezetű, tehát a magasabban differentiálódott 

 termések sajátsága. 



A termés szöveti elemeinek iránya. A csúcson, a 

 bázison, továbbá a varratok táján az összes sejtek hosszirányú 

 sorokban rendezettek ; a termés többi részén e tekintetben nagy 

 változatosságot találunk, de a fokozatos differentiátió itt is kimutat- 

 ható, a mely minden esetben megfelelő mértékű szöveti dififeren- 

 tiátióval kapcsolatos. A hossztengelyhez viszonyítva orthogo- 

 nális és plagiogonális sorokat különböztetünk meg; vannak esetek, 

 midőn az összes sejtsor oh orthogonálisah, azaz pontosan haránt- 

 és hosszirányúak. Ezekkel szemben állanak a tisztán plagiogo- 

 nális szövetű termések, melyeknél az összes sejtsorok ferde irá- 

 nyúak, de a ferdeség nagysága rendkívüli ingadozásoknak van 

 kitéve. Az ortho- és plagiogonális termések között átmenetek 

 vannak. A harmadik esetben a plagiogonális sorok mellett ortlio- 

 gonálisak is vannak. 



A két első eset a tüsző módra nyíló és a zárt termések 

 sajátsága, melyeken a differentiátió alacsonyabb fokán az összes 

 elemek egy irányt követnek, de ez az egyszerűség alárendelt a 



