168 }. FucsKó M. : 



A tüsző típusa alá sorozott génuszoknak van még- egy cso- 

 portja, melyeknek termése nem nyílik fel, mert az elválási szövet 

 képződése elmaradt. 



Az elválási szövetre nagyon jellemző, hogy sejtjei egész 

 terjedelmében vékony vagy collenchymásan vastagodott lágy- 

 falűak. kutínosodást csak a Olycyrrhíza és a Robinia termésé- 

 nek hasi varratán észleltem. 



A tüsző-tipusü termések osztályozásánál önként kínálkozó 

 elv az, a mely a termés felnyílására van tekintettel. Ezen az 

 alapon két csoportot különböztetek meg, egyik a tulaj don- 

 képeni tüsző, vagy felnyíló tüsző és a másik a zárva 

 maradó tüsző csoportja. 



I. Valódi tüs2Ö -termések. 



A sejtsorok iránya szerint ortho- és plagíogonalís tüszőt 

 különböztethetünk meg. 



a) Orthogonalis tüsző. 



Az ide tartozó génuszokat a legegyszerűbb viszonyok jel- 

 lemzik. Nevezetesen a rostréteg a Trifolium termésében még tel- 

 jesen hiányzik, a Melüotus-éhan a rostok fásodása teljesen, a 

 Trigonella egynémely fajáéban szakadozottan elmarad. A rost- 

 réteg hosszirányú rostokból áll, a parencyhma és a külső epider- 

 mis sejtjei harántírányúak. A Trigonella néhány faján az összes 

 sorok eltérnek e tiszta orthogonalis iránytól, mindamellett az 

 egymásközti derékszöges helyzet változatlanul megmarad. Ide tar- 

 toznak a Trifolieae tribusból a Trifolium, Melilotus, Medicago és 

 a Trigonella. Részletes vizsgálatom tárgyát képezi a Trifolium. 



T^^foliuTn,. Az endocarpiumot csupán a belső epidermis 

 képviseli s mégis az uralkodó szerepet a legtöbb esetben ez és 

 a külső epidermis viszi, mert a mesocarpium többnyíre nagy 

 sejtközöktől teljesen vagy részben izolált egyes sejtekből 

 vagy kisebb sejtcsoportokból áll, melyeknek erős lapultsága foly- 

 tán a sejtközök helyén a két epidermis egymással érint- 

 kezik. 



A külső és a belső epidermis sejtjei haránt irányban nyúj- 

 tottak, alakjuk azonban nagyon változatos. A legegyszerűbb eset- 

 ben keskenyek, egyenesek, majd szélesek és gyengén vagy erősen 

 hullámos határvonalúak. Oldali falaik gyakran létrásan vastago- 

 dottak s a vastagodásnak ez a módja különösen gyakori és fel- 

 tűnő a belső epídermísen (4. kép), a mi a felületi nézetben a 

 sejtfal olvasószerű vastagodásában mutatkozik. 



A parenchyma sejtjei kezdetben jól kivehető 3 — 4 réteget 

 alkotnak, osztódásuk részben már jóval a virág kinyílása előtt 

 megszűnik. Az osztódás megszűntét két körülmény jelöli, a legbelső 

 réteg sejtjeiben calcíumoxalat kristályok kiválása indul meg,. 

 a többi rétegek sejtjei között pedig sejtközök képződnek. 



