A papilionatap: termrsfala 



181 



Colutea. Egyetlen faját a C. arborescens L.-t. vizsgáltam. 

 A külső epidermis-sejtek szabálytalan isodiametrikusak, irányuk 

 nem állapitható meg, külső faluk egyenletesen vastag, a belső 

 collenchymásan vastagodott ; felületük sima kutikulával bir. 

 A parenchyma befelé egyre táguló vékonyfalú nyújtott sejtekből 

 áll. A rostok nagyon erősen nyújtottak, vékonyak s egymástól 

 könnyen elválaszthatók, gödörkék alig láthatók. A belső epider- 

 mis sejtjei vékonyfalúak és a belső rostok irányában nyújtottak. 

 A két hasi edénynyalábtörzs ívei a termőlevél két szélének nagy- 

 fokú behajlása következtében külső oldalukat fordítják egymás 

 felé, úgy hogy a háncsrészüket a közbeiktatott elválási szövet 

 választja el egymástól. A stereomaívek nem követik az edény- 

 nyalábok behajlását, még a median- síkba való hajlásúk előtt 

 hirtelen megszakadnak s helyet hagynak az elválási szövetnek,^ 

 azonban a maradványuk a behajló részek háncsától a mediansík 

 felé az elválási szövet lágy állományában elszigetelten előforduló 

 kisebb rostcsoportok alakjában kimutatható. A termőlevél szélei- 

 nek nagyfokú behajlása magyarázza meg azt is, hogy a mag- 

 léczek erősen benyúlnak a pericarpium üregébe, mert a mint a 

 termés csúcsa felé közeledünk, a carpellum-szélek kisebb mér- 

 tékű behajlásának megfelelően a magléczek elsimulnak s végül 

 megszűnnek. 



Az elválási szövet széles és a magléczek hosszán nagyon 

 vastagfalú collenchyma-sejtekből áll, a csúcsi részen azonban, 

 ott a hol a magléczek hiányzanak, megszűkül és sejtjei vékony- 

 falúak, keresztmetszeten lekerekítettek. A csúcsi rész táján a két 

 hasi edénynyalábtörzs a kisebb mértékű behajlás folytán egy 

 egységes ívvé lesz, melyet az endített elválási szövet szakít két 

 részre. A két stereomaív proximális széle a csúcs közelében 

 megvastagszik és egymásfelé közeledik és az elválási szövetet 

 egészen a külső epidermisig követi. 



A mesocarpitimot a hasi edénynyalábokból kiinduló és nagy- 

 jában harántirányú erek ágazzak be. 



A külső epidermis-sejtek iránytalanok; a mesocarpium sejt- 

 jei a hasi varrattól meredeken előre, az endocarpiuméi szintén 

 meredeken, de hátra hajló sorok szerint rendezettek. Az utóbbi- 

 akra nézve megjegyzendő, hogy a varratok közelében fokozatosan 

 a hosszirányba hajlanak (24. kép, F). 



A termés feluyílása a hasi varrat placenta nélküli csúcsi 

 részén megy végbe, a hol az elválási szövet az imént leírt szer- 

 kezettel bir. Az elválási szövetnek a magléczek régiójába eső 

 része az ismertetett anatómiai szerkezet alapján ellenáll a szét- 

 húzó erőnek. 



Astragalus, A termésnek már makroskoposan felismer- 

 hető legfőbb jellemvonása, hogy a termésfal belső oldaláról a 

 háti vonal mentén egy hosszanti rekeszfal emelkedik ki, mely a 

 két maglécz közé érve, a pericarpium belsejét két üregre osztja. 



