114 



stades atfoljer dem, kunde man dock mojligen berakna att fa 

 se en yppig och vacker vaxtlighet af kryptogamer, svampar 

 atminstone. Men detta ar icke liandelsen. Forfattaren tan- 

 ker ofta med saknad pa den praktiga kungsparken nara Up- 

 sala, uti hvilken man alltid om hostarne var saker att tinna 

 Ion for den ringa moda, vandringen dit medforde, uti ett rikt 

 utbyte af svampar, nar vaderleksforhallandena voro gynn- 

 samma for deras utveckling. I de skogar, som omgifva Umea, 

 kan man deremot icke traiFa pa andra, an nagra af de all- 

 mannaste arterna. Lyckligtvis aro likval dessa de, som aro 

 mest tjenliga till insamlande sasom fodoamne. De forekom- 

 ma ocksa i ganska stor nuingd, och torde saledes kommatill 

 nytta i en framtid, nar befolkningen har lart sig att satta 

 mera varde pa detta naringsmedel. Nu sta de der och vaxa, 

 utan att komma till nagon annan nytta, an att genom sin 

 formultning bidraga till okandet af myllan, hvilken ocksa san- 

 nerligen i denna trakt behofver tillokning. Att icke svamp- 

 vaxtligheten haromkring ar rik och omvexlande, detta torde 

 man kunna tillskrifva den omstandigheten, att narmast vid 

 hafskusten icke tinnas nagra urclldriga skogar med A'jildiga, 

 kiillslagna, formultnande trad och nastan ogenomtrangliga snar. 

 De hafva uppstatt i en yngre tid, och icke hunnit blifva af 

 nagon storre betydenhet i anseende till tradens storlek, innan 

 innebyggarne borjade begagna sig af dem och anvanda till 

 byggnadstimmer och ved de storsta trad, som deruti funnos. 

 Enligt hvad foriit blifvit anfiirdt, har Umeatrakten troligtvis 

 hojt sig ur en fjard, bildad af elfven vid dess utlopp. Pa 

 sandreflarne, som stundom statt torra, stundom ofverskoljts 

 af flodvatten, hafva forst bildat sig spridda starr- och gras- 

 tufvor, sedan hafva de blifvit bekladde med alderskog, och, 

 nar nagon storre fjellflod konnnit, har han mahanda formatt 

 att spola bort det, som varit af losare beskaffenhet, men icke 

 det, som varit sammanbundet genom alderbuskarnes rotter. 

 Derigenom hafva omkring dessa bildats tufvor, och nar flodeji 

 sankt sig, har vatten stannat qvar mellan tufvorna, och det 

 ur vattnet smaningom hojda landet blifvit ett karr. Sedan 

 har val aldern blifvit undantrangd, och den knutiga, laga mar- 

 tallen intagit dess plats. Och forst i en sednare period har, 

 sedan karren bcirjat uttorka, granen kunnat trifvas der. Der 

 ater vattnet vikit undan, innan nagon mylla bildat sig, hafva 

 uppstatt tallskogar med visserligen resliga, men icke sardeles 

 grofva trad. 



Om vi nu lemna dessa antaganden angaende sattet for 

 skogarnes bildning, for att angifva deras narvarande vaxtliga 

 beskaffenhet, sa finna vi uti sist omnamnde tallskogar jemte 

 atskilliga kryptogamer nastan endast nagra Ericinea?, sadana 

 som Myrtillus nigra, Pyrola secunda m. fl., och i skogsbrynet 

 atskilliga andra vaxter, sasom t. ex. Luzula pilosa och Ca- 



