79 



som resultat. (Se wWitterung und Wachsthum» v. H. Hoffmann 

 1857, pag. 216—249 och fl.stades). 



Den i varas intraffade forstorelsen af dessa smabuskar 

 har afven visat delta pa det tydligaste. Den var denna var 

 niindie stark an varen 1856, men deraf iifven battre i ogonen 

 fallande, och ehuru jag icke haft tillfalle att sasom jag onskat 

 undersoka detailerne af forloppet, anser jag mig likval bora 

 anfora de grunder, som tydligast adagalagga, att frost verke- 

 ligen varit orsaken till denna s. k. Pest. 



Mjolonriset befanns nemligen denna var — icke sasom 

 1856 — skadadt i stora (3—5 alnars) flackar eller ofver hela 

 fallen, utan man fann skadan nara nog uteslulande ha traffat 

 delta ris, der det lag utbredt ofver stenar, berghallar eller 

 stubbar samt ofver glesa tufvor — ofverallt der dessa vetta 

 at S. eller SO. (markligt niindre at SV.), och sallan eller blott 

 undantagsvis syntes nagon enda qvist fortorkad at Nordsidan. 

 Men derjemte, hvarhelst at Sydsidan, sasom i branta sluttningar, 

 eller i dikesafsattserne utmed landsvagarne, utmed sandgropar 

 och ofver allt, der mjolonriset legal eller nedhangt ett par 

 till fiere tum eller mera och derigenom saknal skydd af mar- 

 ken underifran, der var hela partiet af grenar fortorkadt, 

 och blott en eller annan qvist eller gren, som pa ett tydligen 

 skonjbart salt haft skydd antingen underifran eller fran na- 

 gon af sidorne eller fran en ofverliggande sten eller slam, 

 fortlefde. Pa nordsidorne under alldeles enahanda omstandig- 

 heter syntes alldeles ingen sadan skada. 



Ljuvghuskarne foreledde ett alldeles likartadt forhallande; 

 der marken orakring dem var bar, sasom 1. ex. pa dikesrenar, 

 eller vid sandgropar, eller der de pa Sydsidan voro bloltade 

 fran mossa, laf- eller grasbetackning, der voro de fortorkade; 

 men a skogsmark, der rotter och stammar tackles af annat 

 ris eller mossa etc., der stodo de alldeles oskadade. Af Ijung- 

 buskarne voro blott smarre flackar (om en eller par fot) delta 

 ar fortorkade; men nagra storre Ijungfalt kom jag ej att denna 

 soramar besoka. 



Lingonriset deremot visade phenomenet pa ett annat 

 satt, utan nagot tydligl samband med markens skyddande 

 betackning och mera, sasom om nagon rost- eller brandsvamp 

 skuUe vara den skadande orsaken. 1856 voro storre eller 

 mindre (1 till 5 — 6 fots) rundade flackar deraf har och der i 

 skogarne alldeles forstorde och fortorkade, och pa slallen 

 voro stora fall alldeles bara. De i skogarne fortorkade lof- 

 ven ofvertackles pa hosten af mogelsvarapar. Inom dessa 

 rundade krelsar syntes oftast inlet enda friskt blad. De a 

 slatterna befintliga lingonbuskarne voro pa sommaren sa val 

 tin qvistar som blad mer eller mindre fullstandigt svartnade 

 och affoUo utan all nagon tydlig svampbildning kunde for- 

 markas. 



