59 



mer. Den forsta slutsatsen ar bevisad genom daglig erfaren- 

 het, men det fordras ar af iakttagelse for att finna, att den 

 sednare ej alltid ar sann. I en vetenskap, sa vidstrackt som 

 botaniken, fordras det niycken tid for den, som vill forvarfva 

 en fullkomlig kannedom cm slagten och familjer och blifva 

 en god systematicus, och mycken likaledes for den, som vill 

 t^ora sig fortrogen med lokalflororna, for att val urskilja ar- 

 terna; men i begge fallen glommes nastan alltid den ab- 

 strakta fragan om arten. Det ar sallsynt, att systematikern 

 befattar sig dermed, och hvad floristen angar, sa, nar_ han 

 tinner att de minsta skiljaktigheter arftligt fortplantas inom 

 ett begransadt omrade, sa anvander han pa alia de former, 

 som egnas fortplanta sig, nyssnamnda slutsats, och han be- 

 traktar dem sasom lika manga skilda arter. *) 



Emot den theorien att de nu lefvande arterna frambragts 

 af aldre typers forandringar och genom undergangen af mel- 

 lanformen har man anfort, att det vore alltfor tidigt att sluta 

 fran nagra facta i ett fatal af foranderligu vaxters lif och 

 att den foljaktligen ej fortjenar nagot fortroende om ock pa 

 sin hojd nagon uppmiirksamhet; men motsatta asigten, att 

 det skulle for hvarje siirskild formodad form fordras en egen 

 skapelseakt synes icke mindre forhastad, och afven den hyi- 

 lar pa ett litet antal af negativa facta hos vissa arter, hvil- 

 kas ringa formaga att variera vi blott kunnat iakttaga inom 

 mycket inskrankta tiderymder. Sannt ar att forutsattningen 

 om arternas of()randerligliet bevisar for benagenheten af en 

 ytlig iakttagelse, da deremot den motsatta kan forleda till 

 alltfor hastiga sliitsatser, att smiirre skiljaktigheter i organi- 

 sation aro obetydliga, da de tvertom ofta kunna ha en stor 

 morfologisk och fysiologisk vigt och derigenom for oss up- 

 penbara slagtskaper, som dem forutan vi ej skulle ana. Men 

 lika sJikert Rr, att tron pa arternas ftiranderlighet, enligt Dar- 

 wins theori, skall foranleda till manga sanna slutsatser yid 

 undersokningen af de principer, hvarpa en sann klassifikation 

 af vaxtriket maste hvila, och till kannedomen af de laror, 

 hvarefter dess former upptradt och upptrada pa jorden. 



*) Det iir i alluiiliilict cj mycket svfirt att luci- ellcr minJre tillfreds- 

 stiilkiiule bestiimuia ouli griippuia dv. silrskilJa forinerna al' elt visst maugge- 

 staltadt sliigte, sadana de uppenbara sig inom en inskranU area. Ihtbus-foi- 

 merna t.. ex. pa Srnaliindska kiislen, eller i Skane eller i Bohusliin kunna godt 

 uog redas .lis ai- for sig; men jeinforas de med hvarandra eller annu iiiera med 

 dem, ^om tinuas i norra T\ .--khmd, vid lllicn, i England uck i Fraiikiike, 

 da mangfalligas svai-ighrtema, da timier man — dliT tror man sig ahuin- 

 .stouc finna — att de alia, dos^a former, sammanllyta, och da blir man mcra 

 beniigen att tro pa det olikas gemcniainhet. Det iir dcrfore som Monogra- 

 fer af sliiglen i sin hclhet fa andra asigter om artriiitiglietcn an enskilda tio- 

 rister; det iir derfore som ens asigler foriindras i man af den vidstriickta 



