54 



nen af arter till slagten. Ej sallau ha slagteiia hos isolerade 

 oar karakteren af aflagsna landers och ej de narmastes vaxt- 

 former. Sa ar ofverensstaramelsen mellan arterna pa S:t 

 Helena samt Ascension storre med dem vid Goda Hopps- 

 udden an dem i det tropiska Afrika; de pa Kerguelens land 

 arc Antarktiskt Amerikanska ej Afrikanska eller Indiska; 

 Sandwichsoarna innehalla manga Nordvest-Amerikanska och 

 nagra Nyselandska former; Japan hyser manga slagten och 

 arter, som jemval forekomma oster om de klippiga bergen i 

 Nord-Amerika; pa Maderia och Canarioarna finiias typer fran 

 Amorika, Abyssinien och Syd-Afrika; pa Ti'istan d'Acunha 

 nagra fran Eldslandet. 



Det finns i detta hanseende en markelig ofverensstam- 

 melse mellan Floran pa oar och pa hoga bergskedjor, som 

 tvifvelsutan 1 bada fallen har samma orsak. Sa — utom an- 

 forda exempel fran Japan och Canarie-oarne — aga de hoga 

 bergen pa Borneo representanter fran Tasmanien och Hima- 

 laya; de sednare ha vaxtformer fran Anderna, Klippiga ber- 

 gen och Japan; Alperna i Victoria och Tasmanien typer fran 

 Nya Seland, Eldslandet, Anderna och Europa. Orsaken ar 

 nemligen, att dessa gemensamma species och genera funnit 

 sin vag till aflagsna trakter under tidsforhallanden, som ej 

 mera existera. 



Man finner vidare, att de sjunkande oarne i verldshafvet, 

 de, som Darwin kallar attoller eller barrier-ref, innehalla jem- 

 forelsevis farre arter och farre egendomliga typer an de, som 

 hoja sig. I Indiska hafvet hora till de sednare: Sechellerna, 

 Madagascar, Mauritius, Bourbon, Ceylon, Andamanoarna, Ni- 

 kobarerna, Sumatra. Alia dessa ha en mycket skiftande rik 

 och egendomlig vegetation. Till de sjunkande hora: Maldi- 

 verna, Lakediverna och Keelingoarna, hvilka alia hafva ytterst 

 fa vaxter och endast sadana, som finnas pa narliggande kon- 

 tinenter. I Pacifiken iiro de sig hojande cigrupperna: Sand- 

 wichsoarne, Galapagos, Juan Fernandes, Loochoo och l^onin 

 (hvaraf de fiesta annu ha vulkaner) de i vegetativt hanse- 

 ende rikaste och niest egendomliga; a andra sidan ar hela den 

 ogrupp, som stracker sig ofver 2000 eng. mil och som in- 

 nesluter Laga oarne — Sallskapsoarne, sardeles enformig; 

 blott en flack, Elisabeth on, h()jer sig, och endast har forekom- 

 mer ett af de mest raarkvardiga slagten (Fitchia). Uppenbart 

 ar, att alia dessa olika forhallanden i vaxternas utbredning 

 ej kunna ha sin grund i nu befintliga utan i langt forut ver- 

 kande fysikaliska och klimatiska omstandigheter. 



Likartade lander och klimater, ehuru i den mest gynn- 

 samma belagenhet for att mottaga kolonister fran hvarandra, 

 ha dock ej sallan stora olikheter inbordes. Sa t. ex. aro af 

 Ny-Selands fanerogamer endast 200 gemensamma med Au- 

 stralian, och har saknas de for det sistnamnda landet sa all- 



