52 



D. ^Fyen, Einsiedelsborg. — S. Srn. Gestr. Gefle. — F. 

 Aland, Abo; Nyland. 



Varierar mycket; de olika forinerna ha blifvit indelade 

 efter narvaron af incrustation eller ej uti f. munda och incru- 

 stata; efter priniara rorens mer eller mindre framstaende uti 

 f. Icevis och rudis; efter langden af stjelktaggarne uti: f. ma- 

 cracantlia och mic7xtcantha ; efter svepetaggarnes langd uti 

 f. macro Stephana och micro Stephana, efter langden af frukt- 

 skarmen uti f. macroptila och ')nicroptila; efter kransstraiar- 

 nes enpipiga andcellulers langd uti f. macroteles och micro- 

 teles, 0. s. V. 



Anm. 1. Ch. ceralophylla Wallr. Ann. bot. tab. V. iir en forma incru- 

 stata, rudis, niicvacanthu, niicro-stephana, -plila, -teles, brachyphylla, clausa. — 

 Cli. latifolia WlUd. ar en forma incrustata, levis, miciacantha, micro-stepbana, 

 macroptila, -teles. — Man skulle kumia a priori uppstiilla Imndratals foniipr, 

 af livilka jag dock ej sett raer an ett tjog. Wahlstedt vi^ar klailigen (p. 

 34 — 37), att de olikhetcr, Walluian uppgifver skola tinnas mellan Ch. tomen- 

 tosa L. oeh Ch. ceratophylla Wallr., ej tinnas, utan bero pa misstag af Wallm. 



Anm. 2. Wahlst. (p. a. st.) nppgifver, att bans observatinner tyckas 

 bekrafta Wallrotlis uppgift, att autberidiiskuldarne endast arc 4 till antalet. 

 Jag bar hos de exempl. af saval sot- soni saltvatteusformen jag haft tillliille 

 undersoka med mogna antheridier, alltid funnit 8 skoldar. Man bor dock 

 nogare se efter, oni det ej kan finnas former med endast 4 skoldar. 



Anm. 3. Enligt A. Braun skulle svepetaggarne teml. regelbundet vara 

 ordnade i 3 rauer; hos de former, jag varit i tillfiille att undersoka, ha en- 

 dast 2 rader forekommit. 



Betraktelser ofver de allmanna foreteelserna af 

 vaxternas foranderlighet. 



II. Det mest karakteristiska i viixternas utbredning ar 

 denna begransning af hvarje arts omrade (area\ som framkal- 

 lar den hypothesen, att alia individerna af hvarje species har- 

 stamma fi-an ett gemensamt ursprung och hafva utspriddt sig 

 1 olika rigtningar derifran. Visserligen aro vissa vaxters (sar- 

 deles bland kryptogameriia och vattenvaxterna) area sa stor, 

 att vi ej kunna uppvisa nagot tydligt centrum, och att andra 

 aro sa sporadiska, att de synas hafva manga sadana; men 

 dessa vaxtformer aro fa i jemforelse med dem, hos hvilka ett 

 motsatt forhallande eger rum. Naturligtvis sta arterna i detta 

 hanseende midt eniellan genera och varieteter; de forra hafva 

 en vidstracktare, de sednare en inskriinktare utbredning. I 

 jemforelse med djurriket (atminstone de hogre formerna) synas 

 vaxttyperna i allmanhet ha mera inskrankta och bestandiga 

 omraden. 



Den mest i ogonen fallande orsak till denna begransning 

 i rum bestar utan tvifvel i det faktum, att vaxterna forekom- 

 ma der, hvarest de finna mest utrymme och minst fiender 



