139 



i grenig, rikbloiumig vippa, lued isynnerhet de iiedre skaften 

 langa, uppratta; holkfjalleu smala, niycket spetsiga, i kanten 

 bleka, pa ryggen glandelhariga; bladen blaaktiga, entargade, 

 smalt lancettlika, spetsiga, stratVa, i kaiiten hariga. 



Hieracinnt bifidnin Kit. Fr. Epicr. p. 93. Stjelken V.,— 1 

 fot hog, enbladig' eller bladlos, raer eller mindre tatt flock- 

 iillig, ofvan midten klynnedeld, 2-blommig, med korta blora- 

 skaft, eller med anyo klynnedelda grenar. 3— 4-bloinmig; bla- 

 den med mjukhariga skaft, aggnmdt atlanga, fran basen till 

 midten Hiktandade, med rakf utstaende flikar, ofvan grona, 

 glatta, harbraddade, under blagrona, stjernludna, langs midtel- 

 nerven hariga; blomskaft och hoik tatt flockulliga, med hvit 

 spets och har. iitan glandler; holkfjallen smala, spetsiga; 

 stiftet skont gult. Blek. kring Carlskrona och Ronneby (1854 

 & 1863)! 



Hieradavi ambellatuin L. — dunense Reynier (Lange 

 Dansk Fl.). Bladen lancettlika, tandade,"jemte den fothoga, 

 uppstigande eller nedliggande stjelken langt och tatt styf- 

 hariaa; stiftet alltid brunt och blombramet stundom glesharigt. 

 Blek. Rusamala (1863)! 



Gcdiuin Aparine L. I handelse denna arts manga for- 

 mer annorlunda upptrada i mellersta och ofre Sverige, ma 

 det tillatas mig har anfora huru de vigtigare af dem fore- 

 kommit mig i de sodra provinserna. 



G. Ajmrine L. genuinmn: stjelken 4-sidig, glatt, med 

 Ijusare, upphojda, tatt kroktaggiga kanter, slak, grof, uppsti- 

 gande eller kliingande; stjelklederna uppsvallda, ullhariga, af- 

 standen dem emellan langa; bladen nedtill 5— 6, upptill 9— 10 

 i krans, lancettlika, i kanterna och pa ryggnerven tatt krok- 

 taggiga; blomskaften raka; blommorna stora, hvita; frukterna 

 stora, gryniga, krokhariga. 



— ienerutu ( Schleich.), mycket mindre an foreg., med tlera 

 liksom tufvade, korta, uppstigande stjelkar; lederna glatta; 

 bladen omkr. 6 i krans, tunna, n. ovala; frukterna betydligt 

 mindre. 



-^ G. Aparine L.co7ifertuin! Stjelken tradsmal, nedliggan- 

 de, med flera korta, tatt samlade grenar vid de ofta rotsla- 

 ende lederna; stjelkens taggar glesa, rakt utstaende; afstan- 

 den emellan bladkransarne mycket korta; bladen vanl. 4 i 

 krans, upptill oftast ett enda, omvandt eggrunda, pa rygg- 

 nerven slata; blomskaften enblommiga, slutligen nedbojda; 

 blommorna mycket sma, gulgrona; frukterna sasom hos huf- 

 vudformen. Sk. Lund, pa akrar vid vestertuU, ymnigt (1859). 

 — G. Apar. v. mcmninn Fr. Nov. ed. 2, p. 24, vaxer annu 

 ymnigt ))in extimis munimentis ab undis maris ssepe sufFusis)^ 

 vid Malmo och ar, sasom Prof. Fries sjelf i Bot. Not. 1841 

 p. 183 och Sum. Veg. Scand. p. 182 sager, identisk med G. 

 Apar. — tenerum (Schl.). Pa tangen blir den langstrackt, 



