194 TÜZSON J. 



a V. lychnitis L., V. sinuatum L., V. austriacum Schrad. 

 faj rokonságába tartozó tősgyökeres jó faj. A golajaprisztani 

 homokpusztán, nem messze a Dnjeprtöl, egy mocsár mellett 

 kötöttebb talajon találtam meg. Jelentősége ennek az adatnak 

 egyrészt az, hogy ez a növényfaj tudtom szerint az orosz biro- 

 dalom területéről eddigelé ismertetve nem volt, másrészt pedig 

 az, hogy igen fontos lijabb adat az Alföld flórájának fejlődés- 

 történetére nézve is. 



A Verhascum banaticum-ot Schrader bánsági példányok 

 alapján irta le, azcmban a porzószálak színének megállapításá- 

 ban tévedett, amennyiben ezeket a sinuatum-éiva] megegyezők- 

 nek, tehát lilaszinűeknek jelzi. Ugyanezt a hibát követi el hatá- 

 rozottabban kifejezve Heuffel is (Bánat. 1858. p. 130), ellenben 

 Rochel (Pl. Bánat. 55. old.) a porzók molyhát fehérnek írja 

 le, és E, e i c h e n b a c h is kiemeli, hogy csupán fehérmolyhú 

 porzókat tudott e növényen megfigyelni. A bánsági növényt 

 éppen úgy, mint a golajapri-iztanit magam is fehér porzószálií- 

 nak találtam és kétségtelen, hogy a lila színre vonatkozó adat 

 tévedésből került az irodalomba. A V. hanaticum-on Schra- 

 der-töl, Heuffel-től és Reich en b ach-tól is megadott más 

 sajátságok mellett a növény termetében ee-yike a legjellemzőb- 

 beknek az, hogy a felfelé kisebbedő virágzati murvalevelek 

 szélesek, hirtelen csúcsba menők, szívalakúak és többé kevésbbé 

 szárölelők.^ A tőlevelek alakja sokban hasonlít a V. sinua- 

 tum-éhoz. A szárlevelek meglehetősen változatosak. Az Orsova 

 vidékéről valók hossznkásabb 'k, az oroszországi példányaim 

 szárlevelei ellenben kiszélesedők és szívesebb aljúak (12. kép). 

 E két alak köré csoportosíthatók a romániai és a balkáni pél- 

 dányok, nagyrészt azonban inkább a golajaprisztani alakhoz 

 közeledők. Növényünk a kevésbbé molyhos Verbascum-ok közé 

 tartozik, csak a fiatalabb töleveleken van meg a nemezszerü 

 molyhosság. Változatosságot azonban ebben is találunk, amennyi- 

 ben pl. F rí vald sz ky-n ik a nemzeti mú/.eumban levő rumé- 

 liai példányai feliünően fehérm «lyhosak. Ezek a változatosságok 

 némely példányon igen feltűnőek, azonban a fentiek egyszerű 

 megemlítésére szorítkozva, bőségesebb vizsgálati anyag hiánya 

 folytán a foraiák megállapításától tartózkodnom kell. 



A V. banaticum földrajzi elterjedése még kevéssé isme- 

 retes. A nagyobb összefoglaló felsorolások és flórák közül 

 Heuffel (id. h.) Orsova környékéről említi; Rochel Orsova, 

 Toplec, Ogradina vidékéről ; Nymán (Consp. 530) a Bánság- 

 ból, Szendából és Dobrudzsából; Grecescu (Consp. FI. 

 Rom. 1898, p. 427) Vérciorova, Stirminei, Orevita és Mehedinti, 



' Reichenbach rajzán ezek a levelek nyélbekeskenyedök, ami a 

 tipikus alaknak nem felel meg ; habár eltérések is akadnak, mint ahogy pl. 

 a szerbiai Zajeéar környékéről való N i 6 i 6-töl gyűjtött példányokon tapasz- 

 taltam, melyeknek felső levélkéi nem szivesaljáak. 



