BLATTNY T.t ADATOK AZ EZÜSTHÁRS ÉSZAKI HATÁKÁNAK MEGÁLLAPÍTÁSÁHOZ 165 



Blattny T. : Adatok az ezüsthárs (Tílía tomentosa 

 Mönch.) északi határának megállapításához* 



Simonkai Lajos, „Hazánk és a földkerekség hárs- 

 fajainak biráló átnézető" cimű jeles nninkájában a T. tomentosa 

 elterjedési körének északi határpontjaira nézve nem erősíti meg 

 sem K i t a i b e P beregmegyei, sem A d 1 e r^ máramarosi adatát. 

 A Simonkai-látta legészakibb termőhely Szilágysomlyó (i. m. 

 293- old.). Ezúttal az északkeleti vármegyék általam ismert, vagy 

 más úton tudomásomra jutott termőhelyeiről óhajtok megemlékezni. 



» Szilágy és Szatmár megye határán a Biikkhegységnek Mosó- 

 bányától Ny-ra eső, alacsony gerincén és Gardánfalván a Szamos 

 mellékén elvétve láttam. Hiszem, hogy a Szamos jobbpartján 

 (Ilosvai- hegység ny.-i dombjai) is előfordul, mert északabbra: 

 Nagybányán nő (Kereszthegy 512 m.). Sárköz közelében, észak- 

 keleti irányban, egy — környezetéből elégiré kiemelkedő — kúp- 

 alakú hegy vonta magára figyelmemet, rajta több kilométer távol- 

 ból szürkéllett elő az ezüsthárs a tölgyerdő zöldjéből. Muzsdai 

 megállóhely közelében a Hegy főnek kőtörmelékes sekély 

 talajú tölgyesében valóban tömérdek ezüsthársra akadtam, egészen 

 a 479 méteres tetőpontig. 



Szálerdőformációban (Quercus robur L.), mely itt szemmel 

 láthatólag magán hordja a természetes alakulás jellegeit, északi 

 határállomásai közelében másutt aligha találni. Szilágy megyében 

 teljesen kinőtt példányát nem láttam, többnyire a vegyes lombos 

 erdő nyomorult aljafája, vagy a mezőgazdasági területek szélein 

 vonuló dombok sarj erdeinek alárendelt alkotóeleme, ellenben a 

 Hegyfőn hatalmas méretű példányai körül buján terjeszkednek 

 szét gyökérsarjai, emlékeztetve tipikus délvidéki (Krassószörény- 

 megyei) termőhelyeire. Hogy a Hegyfőn a Tilia tomentosával 

 jellemzett tölgyformáció ily épségben megmarüdt, annak az a 

 magyarázata, hogy e terület uradalmi vadaskert céljait szolgálja, 

 e köves és meredek hegykúpon a fahasználat úgy látszik már 

 régi idők óta csak egyes beteg, vagy kidőlt fák kiszedésére 

 szorítkozik. Ez eredmény után teljesen elfogadhatónak vélem 

 egy — azon a környéken többször megfordult — erdőtisztnek 

 azt az állítását, hogy az ugocsamegyei Nagytarnán (Király- 

 házától Dk.-re) is van ezüsthárs. 



E ponton tehát közelébe értünk volna Máramaros vár- 

 megyének is, melynek területére a Nagyszőllősi hegyek is be- 

 nyúlnak ; ha e megyében xVdler valahol látta, úgy ez csak 

 Huszt környéke lehetett. E vidék részletes felkutatása, azt hiszem, 

 eredménnyel járna. 



' W. et Kit. Icones I. 3. old.; Reliquiae Kitaibelianae 16. és 48. old. 



* Adler maauscriptum, Neilr. Aufz. Nachtráge (1870.). 86. old. szerint 

 id. műnk. 



14* 



