162 FÜC8KÓ M. 



miatt szintén nem nagyon használhatók a kísérlet céljaira, neve- 

 zetesen a csírázás későbbi stádiumában a felületük megránco- 

 sodik és egész szövetük elveszti a duzzadtságot. Az ilyen álla- 

 potba jutott szíklevelek a regeneráló jelenségeknek semmi nyomát 

 nem mutatják többé és ennek következtében a csírázásnak leg- 

 korábbi stádiumára kell visszamennünk, amikor a szíklevelek 

 még egészen üdék és duzzadtak. 



A kísérletek során a szíkleveleknek körülbelül 60 — 707o-a 

 szokott elpusztulni, még mielőtt a regeneratív sarjadzás jelent- 

 kezett volna. A sarjadzás a teljesen ép állapotban maradt szík- 

 levelek lemezének a bázisán következik be, többnyire egy, csak 

 ritkábban több gyökér fejlődése alakjában, amelyek hosszúra meg- 

 nyúlnak ugyan, de elágazásra nem igen hajlandók (III. tábla, 19. kép). 



Adventiv hajtások fejlődéséről Van Tieghem sem emlékezik 

 meg (213. old.) és én magam sem tapasztaltam. 



A fél szíklevelek még gyökér fejlesztésére sem képesek. 

 Valószínűleg a nagy sebzés hatására rövid idő alatt elpusztulnak. 



Összefoglalás. 



A szíklevelek regeneráló sarjadzásának tanulmányozásában 

 a végső eredmények megállapítása a sziklevél hónaljában lévő 

 rügy sarjadzó képességének és a hozzája tartozó immanens 

 merisztéma terjedelmének és elhelyezkedési módjának ismerete 

 alapján történjék. 



E körülménynek figyelmen kívül való hagyása többnyire 

 tévedésekre szolgáltat alkalmat. 



A hónalji rügy a csiranövénynek fontos regeneráló szerve, 

 amely megtartja e képességét még akkor is, ha a szíklevéllel 

 kapcsolatban az embrióról leválasztottuk és ennek következtében 

 az egész hónalji rüggyel, vagy csak a hozzája tartozó immanens 

 merisztémának kisebb részével együtt amputált szíklevelek bázi- 

 sán fejlődő hajtás nem a szikiével regeneráló sarjadzásának az 

 eredménye, hanem a hónalji rügy és merisztémája sarjadzásának 

 a produktuma még akkor is, ha az utóbbiak bizonyos mértékig 

 a levélnyél alapjára tolódtak rá (Pisum sativum, Vicia fába, Lens 

 esculenta). 



A szíklevélnek igazi regenerációs sarjadzóképessége pusz- 

 tán a gyökerek képzésében merül ki, aminek középpontja a szik- 

 iével lemezének bázisa közelében van (Pisum), de sok esetben 

 kiterjed e képesség majdnem egyenlő intenzitással az egész 

 levélnyélre is (Vicia fába, Castanea, Aesculus), de a sziklevél 

 lemezén mindenkor erősen megcsappan az intenzitása. 



A sziklevél gyökérképző centrumának tevékenysége akkor 

 jut teljes kifejlődésre, ha a nyél alapján nincs ott a hónalji 

 rügy és a merisztémája (Pisum IIL, IV. kísérlet). Ellenkező eset- 

 ben az utóbbi vagy teljesen elnyomja, vagy nagyon is korlátolt 

 funkcióra szorítja (Pisum, L, II. kísérlet). 



