160 FUCSKÓ M. 



megmarad ebben az irányban, a plumulán már meglévő első 

 lomblevélpárt pontosan a főér mentén felezi. A metszést legal- 

 kalmasabb a sziklevelek alapján kezdeni. A felezést megelőzően 

 a két szíklevelet együttesen vágjuk le a szíkalatti szárról arra 

 ügyelve, hogy alapjukon a szikalatti szárból csak minimális rész 

 maradjon. 



A hajtatás folyamán a hipokotilnak a sziklevelek tövében 

 maradt kis része itt is megnövekedhet 1 — 2 cm hosszú szárrá, 

 amely félhengeralakú és alsó végének külső peremén nagyszámú 

 adventiv gyökeret hajt. 



A szíklevéllel összefüggő fél plumula nem vesziti el élet- 

 képességét, ellenkezőleg gyorsan növekedni kezd és ebben jóval 

 megelőzi az épségben hagyott csiranövényeknek sértetlen plu- 

 muláját. 



A fél plumula a csúcsán lévő fél tenyészőkúpot igen gyor- 

 san regenerálja teljes egész tenyészőkúppá (Peters 5. 109.) és ilyen 

 módon a belőle fejlődő leveles hajtás a szár normális szerke- 

 zetével bír. A hajtásnak csak az alsó két internódiumán látszik 

 még meg a hosszában való felezés nyoma, amennyiben e része- 

 ken, de különösen az alsó internodiumban a szár nem hengeres, 

 és a metszés síkja helyén hiányzik a szőrözet, sőt kezdetben 

 maga az epidermisz is. Emellett az első levélpárnak a felezésnek 

 megfelelően csak fél-fél lemeze látható, a második levélpárból 

 pedig amely az előbbivel keresztben átellenes helyzetű, csak az 

 egyik levél maradt meg, a másik levél a felezés következtében a 

 másik félre került rá (IV. tábla, 22. kép). 



V. kísérlet. 



A hónalji rügy sarjadzásának tanulmányozására az előbbi 

 kísérletben követett eljárással a magból kiszabadított embriót 

 hosszában feleztem és a szikleveleket közvetlenül a felezett plu- 

 mula alapján a szikalatti szárról leválasztottam. Azután a fél 

 plumuláknak eltávolítására került a sor, ami éles késheggyel, 

 vagy finom lándzsás tűvel nagyon könnyen végrehajtható. A levél 

 alapján csak az ekkor még fejletlen hónalji rügy merisztémája 

 marad vissza, amely azonban a hajtatás során leveles hajtássá 

 fejlődik. A fejlődéséhez azonban jóval több idő szükséges, mint 

 az előbbi kísérletben a fél plumula hajtássá való megnövekedé- 

 séhez. A hipokotilnak a levelek bázisán maradt kis része itt is 

 megnövekedhet 1 — 2 cm hosszúra és alapján az előbbiekben 

 leirt módon adventiv gyökerek nagy számban erednek (IV. tábla 

 21. kép). 



Az utóbbi három kísérlettel úgy hiszem sikerült kimutat- 

 nom, hogy a Van Tieghem említette adventiv rügyek nem a 

 napraforgó szikleveleinek adventiv rügyei, mert a merisztéma, 

 amelyből a fejlődésük kiindul, az embrió szárához tartozik. 



