158 FUCSKÓ M. 



jesen a sziklevelek lemeze közé szorult. Csírázáskor a radikiüa 

 előbujása után nyomban megkezdődik a szíklevelek nyelének a 

 növekedése is, amely úgy mint az eddigi esetekben is, bazifu- 

 gális irányban halad előre és a növekvő szíkfeletti szárat hama- 

 rosan kiszabadítja a szíklevelek lemezei közül. 



A gyökerek a levéluyél egész hosszában fejlődhetnek, úgy 

 mint a lógesztenyén. A metszési felületen nőtt kallusz a levél- 

 nyelet bunkósan megvastagítja és e kalluszból erednek az összes 

 gyökerek (III. tábla, 15 — 17. kép). 



A gyökérképzésre ugyanaz áll, mint amit a lógesztenyéről 

 elmondottam. A testvér szíklevelek közül az fejleszti előbb a 

 gyökereket, amelyiknek a nyelét nagyobb magasságban vágtam 

 le (III. tábla, 16. kép). Legkorábban következik be a jelenség 

 akkor, ha az amputálást a csírázás kezdő stádiumán hajtjuk 

 végre, akkor amidőn a szikiével nyele növekedni kezd. De ez 

 az amputálás a magnak előbb leírt szerkezete alapján csak úgy 

 lehetséges, ha a szikleveleknek az embriót eltakaró hátratüremlett 

 részét is eltávolítjuk. Az utóbbi esetben a kallusz sokkal jelen- 

 téktelenebb lesz, mintha a levélnyél alapja közelében történik a 

 metszés (III. tábla, 17. kép). 



A legelső gyökerek a kísérlet 3-ik hetében jelennek meg 

 és a kísérlet 4-ik hónapjában még mindig élnek és ekkorra 

 gazdagon elágazva, egyesek 40 — 45 cm hosszúra is megnöve- 

 kedhetnek. 



6. Helianthus annuus. 



Az irodalmi adatok alapján egyedül a napraforgó szíklevelei 

 képesek a növényt a maga teljes egészében regenerálni (Van 

 Tieghem, 7. 208., 211.). Azok az esetek ellenben, amelyeket 

 De Vries (í). 66.) figyelt meg, csak gyökérsarjadzás mellett 

 szólnak. így tehát nagyon kétséges, hogy Van Tieghem jól értel- 

 mezte-e a napraforgó sziklevelére vonatkozó észlelési adatait. 



A mag csírázása tekintetében a napraforgó abba a típusba 

 tartozik, amelyikben a csírázás első stádiumán a szíkalattí szár 

 megnyúlása dominál. A szíkfeletti szár növekedése későbbi idő- 

 szakra marad. A sziklevelek magasra kiemelkednek a talajból. 

 A hónalji rügy nem látható, de a szár csúcsának eltávolítása 

 után lassanként növekedésnek indul és leveles hajtássá fejlődik 

 (Van Tieghem, 7. 210.). A szíklevelek nyele széles és szárölelő. 



A kísérletekre szánt szíkleveleket a csírázás kezdő stádiumán 

 választottam le az embrióról. Közelebbről meghatározva: azokat 

 a magvakat használtam fel, amelyeken a perikarpium alapja a 

 szíkalattí szár kezdődő növekedése folytán felrepedt, de a repe- 

 désből a radikula nem bujt még elő. 



