150 FUCSKÓ M. 



Az egyre szaporodó hónalji hajtások lassanként bizonyos 

 mértékig áttolódnak a szíklevélnyél alapjára. Már maga az első 

 hónalji rügy is, különösen a borsón és a lóbabon, sok esetben 

 a levélnyél alapjára helyezkedett el, vagy legalább is azzal szo- 

 rosan érintkezik, ügy, hogy ennek következtében a hónalji rügye- 

 ket a leválasztott szíklevelekhez könnyen hozzávághatjuk. Kes- 

 kenyhegyű éles skalpellum nagyon alkalmas erre a célra. Ha a 

 hónalji rüggyel együtt levágott szíkleveleket nedves fürészporba 

 rakjuk, ugyanúgy kihajtanak a hónalji rügyek mint akkor, ami- 

 dőn csak a szíkfeletti szárat távolítottuk el. És ha most e 

 hajtások meg is gyökeredzenek, minden sziklevélen egy-egy új 

 növényke fejlődik. 



A szíkleveleket úgy is eltávolíthatjuk még az embrióról, 

 hogy a levélnyelet közvetlenül a rügy felett vágjuk keresztül, 

 azután pedig valamivel feljebb és végül közvetlenül a levéllemez 

 alapján. Sőt magából a lemezből vett kisebb-nagyobb darabokkal 

 is kísérletet tehetünk. 



Ha most az összes leírt módozatok szerint eltávolított szík- 

 leveleket hajtatásra nedves fürészporba rakjuk, tapasztalni fog- 

 juk, hogy a növény teljes regenerációja a legtöbb esetben nem 

 következik be. 



Sajnos, hogy az említett összes növényfajokon nem hajt- 

 hattuk végre a szíklevelek amputálásának felsorolt valamennyi 

 módját, mert a sziklevelek alakjában és szerkezetében, továbbá 

 a hónalji rügy fejlettségében és elhelyezésében nagy eltérések 

 vannak. 



A szíklevelek regeneráló sarjadzásának tanulmányozásában 

 az elmondottak alapján különös gondot kell fordítanunk a szik- 

 levél amputálásának helyére. E követelményeknek pedig csak 

 úgy tehetünk eleget, ha bevárjuk míg a szikiével nyele kellő 

 hosszúságúra növekedett. Azokról a példákról pedig, amelyek az 

 elmondott amputálási módok végrehajtására nem alkalmasak, 

 a csírázásnak egészen korai stádiumán szedjük meg a kísérleti 

 anyagot. 



A kísérletek végrehajtása nagyon egyszerű. Az embrióról 

 leválasztott szíkleveleket a vízvezetéki csap vízsugarával jól 

 lemossuk. Az oly szikleveleket, amelyek csírázás után is benn- 

 maradnak a maghéjban és ki sem emelkednek a talajból, leg- 

 célszerűbb, ha a hajtatás idején is a maghéjban hagyjuk. A haj- 

 tató talaj megválasztása sem egészen mellékes. Legjobbnak talál- 

 tam a bükkfa íinomszeműre átrostált fürészporát. 



Miután a sötétben és a napfényben végzett tájékoztató kísér- 

 letek eredményei a vizsgálat lényegét érintő érezhető különbsé- 

 geket nem mutattak, a rendszeres vizsgálatokra szánt anyagot 

 teljesen egyformán a következő módon kezeltem: 



A jól lemosott szikleveleket fele magasságig nedves fürész- 

 porral megtöltött agyagtálcákba vetettem el és takaróul még 

 kétujjnyi rétegben ugyancsak nedves fürészport hintettem rájuk. 



