148 FUCSKÓ M. 



a lombleveleknek is (Lindemuth, 4.). Talán helyesebb, hogyha 

 mi hiányos regenerációnak nevezzük, míg a gyökér és a szár 

 együttes sarjadzásának jelenségét teljes regenerációnak nevez- 

 hetjük. 



Teljes regenerálásra a levelek csak ritkább esetekben képe- 

 sek, mert a rügy sarj adzás alapját tevő láthatatlanul lappangó 

 „alvó" rügyek és a rügy eket kisérő immanens merisztéma a 

 növény szárára lokalizálódik. Korrelativ hatásokra ezekből indul 

 meg legkönnyebben és leggyorsabban a regenerációs sarjadzás. 

 Alvó rügyeket a levélen csak elvétve ismerünk {Bryophyllum 

 crenatum, Goebel 1. 142, fig. 59.) és ennek következtében a 

 levélen a rügy sarjadzásának csak azt a ritkábban előforduló 

 módját észlelhetjük, amelyet a szó igazi értelmében vett „adven- 

 tiv" sarjadzásnak nevezünk. Annak a megoldása, vájjon erre az 

 adventiv sarjadzásra a kallusz vagy pedig a levélnek valami más 

 része hajlandó-e, nem tartozik e dolgozat keretébe. 



A gyökér sarjadzására való nagyobb hajlandóság a leve- 

 leknek nem kizárólagos sajátsága. Megtaláljuk ezt a növény 

 szárán is. Ott is a legtöbb esetben csak bizonyos, morfológiai- 

 lag adott kisebb területekre szorítkozik az igazi adventiv hajtá- 

 sok képzése. 



A gyökérnek adventiv módon való fejlődése tehát általáno- 

 sabb jelenség, mint az adventiv rügyképződés. 



A sziklevelek regeneratív sarjadzását az eddigi vizsgálatok 

 nem merítik ki teljesen. Mindössze annyit tudunk csak, hogy 

 az eddig vizsgált esetekben az embrióról leválasztott szíklevelek 

 nedvesség hatására meggyökeresednek és Van Tieghem (7. 208.) 

 tanulmánya alapján egyedül a Helianthus annuus sziklevelei 

 képesek egyúttal a növény szárát is regenerálni. 



Vizsgálataimat az eddig ismertetett példák közül a Heli- 

 anthus annuus, Cucurhita pepo, Vicia faha, Pisum sativum, 

 Fhaseolus vulgáris, a Lens esculenta, Castanea sativa és az Aes- 

 culus hippocastanum növényfajokra terjesztettem ki. 



A kísérletek pontos keresztülvitelére gyakran a csírázás 

 előrehaladottabb stádiumában kellett leválasztanom a szíkleve- 

 leket az embrióról és ez okból célszerűnek látszik, hogy a 

 felsorolt példák csírázásáról tájékoztatóul egyetmást elmondjak. 

 Csírázás tekintetében két általános típusba sorolhatjuk a 

 fentebb említett növényfajokat. Egyik típus szerint a csírázás 

 folyamán a szik alatti szár megnyúlik és e közben a szíklevelek 

 magasra kiemelkednek a talajból. A szíklevelek nyeletlenek, 

 vagy a lemezük többé-kevésbbé nyélrefutó és a pluraulát még 

 jó ideig összecsukottan, eltakarják. A szíkfeletti szár növekedése 

 lassan indul meg, körülbelül akkor, amikor a szikalatti szár már 

 befejezte növekedését. Ebbe a típusba tartozik a Helianthus, a 

 Cucurhita és a Phaseolus vulgáris. 



A második típusban a szikalatti szár nagyon rövid marad, 

 mondhatnám nem is növekszik sokkal nagyobbra, mint amekkora 



