ADATOK A NÖVÉNYEK PARTHENOKARPIÁJÁHOZ 119 



Balatonvidékről származott F e h é r som szőlő (Konielkirsch- 

 traube) fajtán egyik kétmagvú bogyó 22 mm hosszú és 13'5 mm 

 vastag volt, egy magvatlan bogyó ellenben 8 mm hosszú és 8 mm 

 vastag volt. 



Körtéken is a magvatlan gyümölcsök nemcsak nagyságban, 

 hanem alakjukban is eltérhetnek a magvasoktól. (Waite, Mül- 

 ler-Thurgau, Wittmack, Magnus, Sorauer, Ewert, 

 Schilberszky). A Lebrun-v aj körtének magvatlan 

 gyümölcsei felső részükben erősen kifejlődvék és a fejlődés első 

 időszakában bizonyos mértékben mint megvastagodott kocsány- 

 rész jelenik meg. A további fejlődés folyamán a magvas körtéken 

 a magházat rejtő része a gyümölcsnek erősen felduzzad, a ko- 

 csányi rész azonban kevésbé, úgy hogy a tipusos körtealak jő 

 létre. A magvatlan körtéken ellenben a felső gyümölcsrész nem 

 erősbödik meg olyan mértékben, miértis a kocsányi rész kezdettől 

 fogva jobban kifejlődhetik és később egyenletesen megvastagod- 

 hatik ; ezért az ilyen körték gyakran csaknem hengeralakúak. 



E. de Janczew^ski^ szerint a gyümölcsöknek a csúcs- 

 helyzetű vagy oldalsó virágokból való eredete az alakbeli kifej- 

 lődés tekintetéből irányadó, amennyiben a végálló gyümölcsök 

 többnyire hosszabbak és vékonyabbak az oldalt állóknál. 



G. B e 1 1 a i r "^ arra a következtetésre jut, hogy a körték 

 akkor kapják a hosszúkás rendes alakjukat, ha függőlegesen 

 csüngenek alá ; ellenben rövidek, vastagok és duzzadtak lesznek, 

 ha egyenesen fölfelé forditvák és ahelyett, hogy a kocsányt 

 húznák lefelé, a kocsányra nehezednek. 



Ha a magvakat rejtő almák alakja nem tér el abban az 

 arányban a magvatlanokétól, mint a körtéknél, úgy ennek nyilván- 

 valóan a magháznak középponti helyzete az oka, mely a magvak 

 előidézte növekedési ingerhatást minden oldalra körülbelül egyenlő- 

 képen juttatja érvényre. Mindazonáltal a magvatlan gyümölcsö- 

 kön (P m a c e a e) rendszerint csekélyebb vastagságbeli kifejlő- 

 dés észlelhető. A C e 1 1 i n i almafajtán R. E w^ e r t azt észlelte, 

 hogy míg a magvas gyümölcsökön már korán duzzad meg tete- 

 mesebben az alsó fele, addig a magvatlan gyümölcsökön kezdet- 

 ben inkább a felső fele növekedik jelentékenyebben. 



Ha egy almában vagy körtében egy vagy több normális 

 mag foglaltatik az egyik hosszanti felében, míg a másik gyümölcs- 

 fél magvatlan vagy csak léha magvakat tartalmaz, ez esetben a 

 magvak növekedésbeli ingerhatása nagyon határozottan nyilvánul 

 olyan értelemben, hogy a magvas fél szembetűnően jobban dom- 

 borodik ki (8. ábra), mint a magvatlan. Ilyenformán keletkeznek 

 a féloldalas almák. 



Miként a gyümölcsök nagyságára és alakjára, éppen úgy 

 a magvaknak a gyümölcshúsnak a minőségére való hatása 



1 Le dimorphisme des fruits á pépins ; Paris. 1901. 



' Variabilité de la forme des poires ; Rev. Horticole (1902.) 503. 



