238 IRODALMI ISMERTETŐ 



veket azonban behatóbban nem tárgyalja, az anatómiát is teljesen 

 mellőzi. A határozó kulcs megelőzi a szekciók felosztását, 



D y k e s a szekciók és az azokon belülálló csoportok felosztása 

 alkalmával tekintetbe vette a termés és a magvak külső alakját is. 

 Ennek a jelentőségét azért emelem ki, mert az eddigi irodalomban a 

 magvak és termések külső morfológiáját nem méltatták kellőképen, 

 jóllehet a termések és a magvak rendszertani értékét Bernátsky I. 

 már jóval előbb hangsúlyozta. 



A nagy terjedelmű munka az Apogon-szekciót 77 oldalon tár- 

 gyalja. Ennek a szekciónak első csoportja a Sibiricd- csoport 9 fajjal. 

 E csoport első faja az I. sibirica L., amelynek hazánkban való elő- 

 fordulását a szerző nem említi. Filogenetikai eredményeket sem álla- 

 pit meg a szerző és sajátságos, hogy azzal a csoporttal és fajjal 

 kezdi a részletesebb tárgyalást, amely filogenetikailag is a legidőseb- 

 bek közé tartozhatik. 



A Sibirica-csoportba tartozó egyéb fajokról, miután azok hazánk- 

 ban nem fordulnak elő, nem emlékezem meg. 



A Tenuifolia-csoportró], bár fajai hazánkban nem élnek, mégis 

 meg kell emlékeznem, mert Kanitz egyik fajáról, az /. Lóczyi ról 

 van itt szó, melyet Dykes az /. tenuifolia Pali szinonimjának minősít. 



Az Apogon-szekció VII. csoportjába tartozik az I. ruihenica 

 Ker. Gawl, amelynek hazánkban való előfordulását a szerző említi. 



A SjoMna- csoport tárgyalása alkalmával figyelemmel van külö- 

 nösen a spurin-ía.} szubtilis eltéréseire is. Ez magyarázza meg a sok 

 alcsoportot, amellyel a spiiria körén belül találkozunk. A hazai 

 I. spuriát, amelyet eddig I. subbarbata Joó néven tárgyaltak, de 

 amelyet Bernátsky és Janchen tipikus spuridnak minősített, Dykes 

 külön alcsoportban tárgyalja I. spuria var. subbarbata néven. A 

 kaukázusi és a perzsiai spuriák más három kategóriában szerepelnek. 



A iSi/?MWa- csoportba sorolja a szerző az I. graminea L.-t is. 

 Ebből hazánk területéről csak bánsági példányokat látott. Schur I. 

 psei(docyperus-ísLjki a graminea szinonimájának tekinti. Bernátsky ezzel 

 szemben „A hazai Iris-félék'^ című dolgozatában (1911) kiemeli azo- 

 kat az eltéréseket, amelyek a graminea és a pseudocyperus között 

 vannak, így a spatha szélességében mutatkozó eltéréseket is és a 

 két fajt közeli rokonnak minősíti. 



Az I. humilis M. Bieb. és az I. Sintenisii Ja?zA;a-fajokat a 

 szerző a gramineához hasonlóknak találja, de a szárban, a levelekben 

 és a magrügyekben megfigyelhető eltérések alapján külön-külön fajnak 

 ismeri el. Ezeket a megkülönböztetéseket a szerző javarészben hazánk- 

 ból származó anyag vizsgálata alapján tette. Ehhez csak annyit aka- 

 rok hozzáfűzni, hogy a kérdéses három faj összes szerveiben még a rhi- 

 zomákon is faji különbségek állapíthatók meg, úgy hogy ebben a három 

 formában egymástól élesen elkülönített úgynevezett jó fajt kell látnunk. 



Az ^j)Ofifon- szekcióba tartozó Jri5-fajaink közül az I. piseuda- 

 corus L-t a szerző a Laevigata-csoporthai, sorolja. 



Az Apogon-Bzekciót követi a Pardanthopsis, az Evansia, az 

 Oncocydus, a Regelia és a Pseudoregelt a-azekciók tárgyalása. Mivel 



