IRODALMI ISMERTETŐ 239 



ezekbe a szekciókba leginkább exotikus fajok tartoznak, azok részle- 

 tesebb tágyalásába nem bocsátkozom. Minket közvetlenül a Pogoniris 

 szekció és annak a csoportosítása érdekel. A Po^owim-szekcióba tar- 

 tozó fajokat a szerző hét alcsoportba osztja. Az e szekcióba tartozó 

 hazai fajainkkal, különösen a W. Kit-íé\e fajokkal igen mostohán 

 bánik a szerző, azokat legtöbbnyire szinonímoknak minősíti. Ha ennek 

 az okát kutatjuk, csakhamar megkapjuk a választ. Elsősorban az 

 angoloknak a fajról való felfogásában, másodsorban a hiteles és eredeti 

 példányok ismeretének hiányában és a kultivált egyedekben beállt 

 esetleges eltérésekben látom azokat az okokat, amelyek a szerző 

 eljárását indokolják. 



Az angolokról tudjuk, hogy kollektív nagy fajfogalmat állítanak 

 fel és a faj belső tagolódására, szubtilis eltérésekre nincsenek tekintettel. 



Összehasonlító vizsgálati anyag, eredeti példányok hiányában az 

 értékelés is hiányos lehet, de ha állt is elegendő herbáriumí anyag 

 a szerző rendelkezésére, oly szubtilis eltérések, melyek az egyes 

 rokonfajok között észlelhetők, herbáriunii anyagon sokszor nehezen 

 tanulmányozhatók. Mivel azonban a szerző számos, majdnem valamennyi 

 fajt a kertjében is tenyésztette, a változott éghajlati és talajviszonyok 

 között valószínű, hogy a fajok szubtilis eltérései is változást szenvedhettek. 



Közismert tény az, hogy a kerti talajban a növények bujábban 

 nőnek és el is vesztik rendes termetüket. Kérdés, volt-e a szerző- 

 nek alkalma magyar származású fajokat tenyészteni és közelebbről 

 megvizsgálnia ? 



A Pogoniris első csoportja a Flavissima - csoport, melynek 

 törzsfaja az I. fiavissima Pali. A szerző a szinonimok között sorolja 

 fel az I. arenaria W. Kii-isi]i is. A szerző e faj elterjedéséről azt 

 mondja, hogy Morvaországon, Magyarországon és Ázsia északkeleti 

 részeiben Altaitól Mongoliáig terjed és kijelenti, hogy az I. arenariát 

 nem lehet az Altai-hegységböl származó fajtól megkülönböztetni. 



A British Múzeumban látott eredeti keleti növény közölt jel- 

 zései igen kétesek. így a dahuriai példány „/. lutea biflorae affinis" 

 és a Baikal-tóvidéki „J. pumila" közült jelzése bizonyos kételyt 

 támaszthat. Hogy a szerző az I. arenariát a fajok soraiból törli, azt a 

 Maximovic-ra. való hivatkozás nem indokolja, aki úgy véli, hogy 

 egybe kellene foglalni a flavissima-ídijt az arenariával kiemeli azonban 

 azt, hogy a keleti növény — a fiavissima — humuszos nedves 

 talajban, az arenana ellenben leginkább homokon terem, szárrészei is 

 megnyúltak, szóval más, mint a keleti növény. Ezekre az eltérésekre 

 D y k e s nem fektet nagy súlyt, kiemeli, hogy a kertjében tenyésztett 

 arenarián nem látta azokat az eltéréseket, amelyeket a szerzők látni véltek. 



Megállapítható azonban az, hogy ez a két faj igen közel áll 

 egymáshoz, tehát oly rokon fajok, melyeknek a megváltoztatott tenyész- 

 tési viszonyok közt szubtilis eltérései el is tűnhetnek. 



Csak az esetben volna indokolt a szerző eljárása, ha az I. fia- 

 vissima és az I. arenaria egy termőhelyen fordulna elő nálunk s ha 

 már külön fajnak nem ismeri el, legalább alfajnak vagy faj változatnak 

 minősítette volna. 



