240 IRODALMI ISMERTETŐ 



Bernátky idevágó dolgozatában (Bot. Közi. 1909.) pontosan 

 felsorolja azokat a különbségeket, amelyek az I. fíavissima és az 

 I. arenaria között megfigyelhetők. 



A Por/oniris további csoportosításában következik az európai 

 törpe Pogoniris-fajok csoportja. E csoportba tartozik az I. pumila L. 

 A szerző kiemeli, hogy a csoportban, melyben elágazatlan szárú fajok 

 vannak, nagy zavarra adhat okot különösen ugyanannak a fajnak 

 változó színezete, aminek a titkát nem sikerült még fölfedeznie, de 

 úgy gondolja, hogy a sárga, az ibolya és a kékszín anyagnak meg- 

 egyező, vagy egymáshoz igen közelálló kémiai szerkezete van. 



Az I. binata Schur, az I. cliantha Schur és az I. scapifera 

 Borh-ról az a szerző véleménye, hogy ezek az I. pumila és az 

 I. aphylla hibridjei. 



Az I. hosniaca Beck fajt az I. Reichenbarhii Heuff szinonim- 

 jának tartja és pedig azért, mert azokat a kertjében tenyésztve, eléggé 

 megkülönböztetőnek nem találta s ha van is köztük némi színbeli 

 eltérés, a szerző nem lát benne okot arra, hogy ezek alapján azt 

 faji rangra emelje. Ezzel szemben Bernátsky a két forma közti kö- 

 zeli rokonságot hangsúlyozva, azokat egymástól megkülönbözteti. 



Az európai nagy Pogoniris-ía]ok csoportjában említi a szerző 

 az I. aphylla L.-i, mely fajnak egyik szinonimja az I. hungarica W. 

 Kit, de szinonimnak minősíti az I. bohemicát is. Kétséget támaszt 

 azonban az, hogy Linné mely vidék Irisét jelöli /. aphyllának, mert 

 a Spec. Plánt. 38. lapján a származás helye egyáltalában nincs meg- 

 jelölve. Dykes az Aschersen-Graebner Synopsisára hivatkozva az I. 

 aphylla faját a typica, a Fíeberi és a hungarica három változatában 

 tárgyalja. Ezeket a változatokat egyelőre szinonimnak veszi, de nem 

 zárkózik el a nevezett fajoknak ujabbi pontosabb vizsgálata elöl sem. 



Az I. variegata L. faj az egyedüli, amelyhez szinonímokat nem 

 sorol fel. Fajváltozataí gyanánt említi a szerző az I. leucographa 

 Kerner-t és az I. lepida Heuff-l, amelyeket az I, variegata albínó, 

 illetve felfúvódott spatha-levelü, ibolyaszínű eres változatának tekinti. 



Bernátsky nem azonosítja magát azzal a felfogással, a mennyiben 

 ö az említett fajváltozatokban az I. variegata rendellenesen kialakult, 

 intenzív színű egyéni eltéréseit látja. 



Az I. florentina L. faját a szerző az I. germanicn L. fajához 

 sorolja varietás gyanánt, egyszerűsíteni óhajtván e faj nomenklatúrái 

 nehézségeit (164. old.). A szerző hivatkozik a Bot. Mag. I. florentina 

 képére, amelyet ő I. albicansnak minősít, viszont a Miller Iconesében 

 ábrázolt fiorentinát fehér virágú /. spur/á-nak veszi. Tekintettel a 

 közlések sorrendjére, Redouté prioritását kellene fenntartani és 

 I. florentina nevével az I. albicans-ot felruházni, de mivel ez nagy 

 zavarokra adhatna okot, azért a szerző Bot. Mag. növényét látja el 

 az I. aViicans nevével. 



Hogy a szerző varietása, az I. florentina var. germanica meny- 

 nyire egyezik az I. germanicával, arról a szerzőnek 1911-ben volt 

 alkalma a firenzei Barr és fiától kapott anyagon meggyőződnie. 



