SZAKOSZTÁLYI ÜGYEK 91 



SZAKOSZTÁLYI ÜGYEK. 



A növénytani szakosztály 1913. évi április hó 9-én tartott 185. ülésének 



jegyzökönyve. 



Elnök : Mágocsy-Dietz Sándor. 

 Jegyző : Szabó Zoltán. 



1. Istvánffi Gyula: , Vizsgálatok a Plasmopara viti- 

 cola konidiumtartóinak és myceliuinának alkatáról' címmel leírja a Plas- 

 mopara vitícola rajzósejteínek csírázását s a behatolást a levegő- 

 nyílásokon keresztül, továbbá az 1 — 2—3 napos fiatal mycelíum fejlődését 

 a levélben, a szálaknak az ereken való áthatolását s a konidiumtartókat 

 termő gomolyokat. Jellemzi továbbá a konidiumtartó kezdemények fejlő- 

 dését, ami három típus szerint megy végbe, s a rendes konidiumtartókat, 

 valamint a rendellenes törpe tartókat ; a konídíumok befüződését illetően 

 megállapítja, hogy a fejlődés három szakaszban megy végbe, s hogy a 

 konídiumok a magoszlás, továbbá a plasmaátrendezödés után válnak csirázó- 

 képesekké, érettekké. 



A konídiumok életképességére vonatkozó adatok felsorolása (három- 

 szor töményebb rézsó-oldatot is elbírnak, semmint Míllardet után tudtuk) 

 és a sejttani részletek tárgyalása fejezte be az előadást. 



Mágocsy-Dietz Sándor kérdést intéz az előadóhoz, vájjon 

 megvan-e állapítva, hogy a szőlőlevél felszínén is előfordulnak levegő- 

 nyílások és ezen át történhetik-e fertőzés, továbbá a védekezésben fontos- 

 sággal bír-e, hogy a permetezésre használt oldat a levél színét vagy 

 fonákát éri ? 



Istvánffi Gyula megállapította, hogy a levél színén is, habár 

 sokkal korlátoltabb mértékben és főképen az erek mentén és a levél élén, 

 a fogakon előfordulnak eltérő alaká levegőnyílások, amelyeken át fertőzés 

 történhetik. Egyébiránt úgy a fertőző spórák, mint az oldat a levél színéről 

 átjut különösen csapadékkal a levél fonákára is. 



2. Salacz László: „A penészek viselkedése arzénes oldatokban" 

 című előadása megjelenik. 



3. Blattny Tibor: „Adatok az ezüsthárs északi határának meg- 

 állapításához * c. dolgozatát előterjeszti Moesz Gusztáv. (Megjelenik.) 



Mágocsy-Dietz Sándor igen fontosnak tartja az ezüsthárs 

 elterjedésének pontos megállapítását és felveti a kérdést, vájjon nincs-e össze- 

 függés az ezüsthárs elterjedésének eme északkeleti és északi adatai és az 

 Alföld klímája között, mert ez a határ a xerophjiia határt érinti. 



Sávolj' Ferenc figyelmeztet, hogy a jelzett határvonal nagyjából 

 egybeesik a 650 isocheta vonallal. 



Tuzson János az ezüsthárs elterjedésbeli sajátosságának megíté- 

 lésében fontosnak tartja azt a körülményt, hogy magról kelt csemetéket 

 a természetben pl. a deliblati pusztán még nem sikerült találnia. A gellért- 

 hegyi kertjében lévő három nagy fa minden évben bőven virágzik és magot 

 is terem, de éveken át csakis két csemete kelt ki magától a fák alatt. 

 A főleg sarjadzás által való szaporodás minden esetre nagyban korlátozza 

 azt, hogy ez a fafaj a kultúra által szoríttatva más területeket hódítson meg 

 a maga számára. 



Thaísz Lajos szintén megerősíti e fa vegetatív szaporodását és 

 azt, hogy a kultúra akadályozza meg ennek a fokozottabb elterjedését. 

 Az északi határ egybeesik a szőlőjével, de a szőlömivelésen kívül a kultúra 

 is csökkenti az ezüsthárs előfordulását és régi elterjedését. 



4. Gáyer Gyula: „Viola Szílyana Borb." című dolgozatát 

 előterjeszti Moesz Gusztáv. (L. 80. old.) 



Tuzson János abból az alkalomból szólal föl, hogy ez az első 

 eset, amidőn a kezelése alatt lévő Borba s-herbárium eredeti példányai 



