BOTANIKAI KÖZLEMÉNYEK 



A KIR. M. TERMÉSZETTUDOMÁNYI TÁRSULAT 

 NÖVÉNYTANI SZAKOSZTÁLYÁNAK FOLYÓIRATA 



XII. KÖTET. 1913. V/20. 2. FÜZET. 



Borza S. : Cerastíum-tanulmányok. 



A Cerastiumok tanulmányozására Pax tanár „Grundzüge 

 der Pflanzenverbreitung in den Karpathen" című müvének ama 

 kijelentése^ ösztönzött, hogy Schur Cerastiumai revizióra szorul- 

 nak. Azonban már az irodalom tanulmányozásának kezdetén azt 

 tapasztaltam, hogy hazai fajaink szisztematikai értéke és elter- 

 jedése jórészt tisztázatlan. Sőt meg kellett győződnöm arról is, 

 hogy főleg az évelő Cerastiumok rendszere, növényföldrajza 

 zavaros és hogy sok szó fér még a Cerastiumok szisztematikai 

 értékű jellemvonásainak megválasztásához is. Úgy találtam, hogy 

 a génusz fajainak újabb rendszerezése is nagyon kívánatos. 

 Utoljára 1841-ben Grenier dolgozta fel a Cerastiumokat mono- 

 grafikusán. Azóta pedig rendkívül gyarapodott az újonnan leirt 

 fajok száma. 



Egy ilyen monográfiához óhajtok jelen dolgozatommal néhány 

 adatot szolgáltatni, midőn a Magyar-, Horvát- és Szlavonország- 

 ból, Dalmáciából, Boszniából és Hercegovinából irodalmilag ismer- 

 tetett, vagy herbáriumokban felhalmozott évelő Cerastiumokat 

 tárgy ítlom, kiterjeszkedve Románia és a Balkánfélsziget évelő 

 Cerastiumaira és a közelebbi rokon fajokra is. 



Mint minden rendszertani műben, előtérben volt állandóan 

 a növényalakok szisztematikus értékelésének és beosztásának 

 nehéz kérdése. Abból a felfogásból kiindulva, hogy a növény- 

 név nem hívatott arra, hogy a növény egész családfáját feltün- 

 tesse, barátja voltam a „kis fajoknak", melyeknek sorozata, sze- 

 riesze a szekciókon belül fejezi ki a rokonsági viszonyokat. A 

 Cerastium génuszban találunk néhány jól körülhatárolt, régi 

 eredetű fajt és a filogen etikailag újabb eredetű fajok szakadat- 

 lan alaksorozatát. Ezen formaláncolatból idők folyamán az auk- 

 torok egyeseket fajnévvel láttak el. Ha jól felismerhető állandó 

 faji tulajdonságokkal rendelkeztek ezek az egyedek és elterje- 

 désük is bizonyos különálló területre vonatkozik, megtartottam 

 őket fajokul. Körülöttük csoportosulnak az alakláncolat többi 

 tagjai, mint varietások és formák. Ha a típusnak leirt alak saját- 

 ságaitól való eltérések valószínű okaira nem tudunk rámutatni, 

 vagy ha azok növényföldrajzi vonatkozásúak, varietásoknak 



' II. k. 65. I. 



