IRODALMI ISMERTETŐ 15 



először G r u n w foglalkozott, a ki összesen 47 fajt és varietast 

 közölt a múlt század 60-as éveiben a bécsi Zool. bot. Ges. folyóira- 

 tában. A S c h m i d-féle „Atlas für Diatomaceenkunde' öt fertői kova- 

 moszatot ábrázol. Pantocsek csak azokat sorolja fel. a melyeket 

 maga észlelt. 



A szerző a felsorolt fajok legnagyobb részét elegyes vizben élő 

 kovamoszatnak ismerte fel, a melyek arról tanúskodnak, hogy a Fertő 

 raedenczéje a pontusi vagy a szarmát tenger maradványa. Kovamoszat- 

 flóráját hasonlónak mondja az északamerikai Saltlak Utah és a német- 

 országi mannsfeldi tó kovamoszatflórájáboz. Hasonló továbbá ama 

 fosszilis flórához, melyet a csehországi Franzensbad és Eger között 

 elterülő diatomatelep magában rejt. 



Igen érdekesek a Bevezetés ama sorai, a melyekben az érdemes 

 szerző a Fertő tó tervezett lecsapolásával foglalkozik. Kémiai elemzések 

 adataival kimutatja, hogy a tó vizének és talajának határozottan sós 

 jellege van. Középeurópában a Fertő körül van a leggazdagabb halophyta 

 flóra, a mit az a 64 halophyta virágos növény tanúsít, melyet itt gyűj- 

 töttek. Hogy mekkora a talaj és a víz sótartalma, az különösen 1865-ben 

 volt szembeszökően észrevehető. Ez időben napról-napra várták a tó 

 teljes kiszáradását. A tó kiszáradt fenekét, ameddig csak a szem 

 ellátott, kivirágzott só borította oly mennyiségben, hogy az egész vidék 

 behavazott tájképhez hasonlított és a csalódást még fokozta, hogy az 

 ember lába alatt sóréteg ropogott és a tócsák felszínén jégtáblák 

 módjára sótáblák terültek el. 



Pantocsek véleménye szerint a tó feneke, meg a tó körüli 

 terület, ha arról a vizet el is távolítják, sohasem lesz mezőgazdaságilag 

 hasznavehető terület, mert az szikes sivataggá alakulna át. Különben 

 sem hiszi, hogy a tó magától kiszáradna. Kételkedik a mesterséges 

 lecsapolás sikerében is, mert a Fertő medenczéje mélyebben fekszik 

 a Duna medrénél. Ha pedig a lecsapolást mégis megkísérelnék, az 

 már rendkívül költséges voltánál fogva is, a községeket nyomorúságba 

 sodorná, ezenkívül katasztrófaszerü veszedelmet hozna a tó körüli 

 mező-, kert- és szöllőgazdaságra is. Fejtegetését végül így fejezi be : 



,.És mert a tónak mesterséges kiszárítását már azon körülménynél 

 fogva is lehetetlennek tartom, mert azt kétségtelenül fenék alatti vizek 

 táplálják, a melyeket megszüntetni képtelenség, hangsúlyozom, hagyják 

 abba a tónak esztelen, költséges lecsapolását, mint a gazdaságra nézve 

 felette káros kísérletet és biztosítsuk a Fertő létét, mint Középeurópa 

 egyetlen elegyes vízi medenczéjét sajátságos sós állat- és virány érté- 

 kében, hazánk és a tudomány hasznára". 



„Minősítse a törvényhozás, ha kell, ezen páratlan sajátságos 

 élettel bíró vízterületet védőterületnek, mely eszme, ha megvalósul, csak 

 áldásossá válik úgy a tudományra, mint a gazdaságra nézve. Szolgáljon 

 tehát továbbra is a tó az eredeti mocsári életnek, védjük ezt a tudo- 

 mány érdekében és ne engedjük, hogy a Fertő tó páratlan eredeti 

 jellegét — annak kiszárításával — egy sivár, boldogtalan, szégyenle- 

 tesen szegény szikes sivatag váltsa fel." 



A Fertő kovamoszatflóráját a Balatonéval összehasonlítva úgy 



