42 Zsák Zoltán 



Látva a szülőfajok levélerezetében és fészeknagyságá- 

 ban megnyilvánuló szép különbséget s ennek érvényesülését 

 a hybridekkel való vonatkozásban, megkíséreltem a levél- 

 fonák epidermisének vizsgálatát abból a célból, hogy a 

 levélerezet és a fészkek nagysága alapján nyert külső 

 rnorphologiai eredményt esetleg belső morphologiai bélye- 

 gek párhuzamba álliíásával megerősithessem. Hogy az 

 ezirányú vizsgálat eredménye biztos alapon legyen egybe- 

 vethető a már ismert vizsgálati eredményekkel, különös 

 gondot fordítottam arra, hogy a szár megfelelő helyeiről 

 származó levelek kerüljenek vizsgálat alá s viszont a leve- 

 leknek ugyancsak megfelelő helyeiről készítettem az epi- 

 dermis levonatokat, azoknak organikus hossztengelye irá- 

 nyában. 



Kisérjük figyelemmel mindenekelőtt a három szülő- 

 növény levélfonáka epidermissejtjeinek alr'kulását. Mind- 

 három közös tulajdonsága, hogy többé-kevésbé szabálytala- 

 nul hullámos falúak, de a hullámzatosság mértéke fajonként 

 jellemző. Nemcsak aránylag, de magában véve is gyenge a 

 sejtfalak hullámossága az /. ensifolia esetében s emellett 

 még különösen jellemző rája, hogy a különböző nagyságú 

 sejtek az organikus hossztengely irányában — a levél alak- 

 jának megjelelően — többé-kevésbé erőteljesen megnyúltak 

 (III. kép 1.). Ezzel szemben az /. germanica levélfonákának 

 epidermissejtjei épen ellenkezőleg igen hullámos falúak, a 

 hullámkarélyok nagyrésze aránylag keskeny és mélyen hatol 

 be a sejtek üregébe, illetve nyúlik ki azokból, miáltal a sej- 

 tek szabálytalanul sűrűn összeszűkitett üregűek, de a levél 

 organikus hossztengelye irányában való megnyúlásnak min- 

 den nyoma nélkül (III. kép 3.). Mint figyelemre méltó saját- 

 ságot, itt említem meg, hogy az /. germanica levélfonáka 

 tele van a kiválasztás 'szolgálatában álló mirigyekkel (III. 

 kép 8.) ; vékonyfalú, tojásdad vagy hosszúkás alakú mirigy- 

 szőrök ezek, melyek legnagyobbrészt a Haberlandt által 

 leirt Pyrethrum balsamita mírigypikkelyeinek (Drüsenschuppe) 

 szerkezetével bírnak (Haberlandt: Physiologische Pflan- 

 zenanatomie III. Aufl. 1904. p. 450. fig. 195). A két legfelső, 

 leginkább tompakúpszerűen megnyúlt sejt a tulajdonképeni 

 elválasztó sejt, az alattuk következő két-négy emelet sejtjei 

 harántul megnyúltak és bő klorofijlszemcse tartalmuk- 

 nál fogva az egész mirigyszőrképlet asszimiláló készülékét 

 képezik, míg a legalsó emelet két sejtje a mirigynyélnek 

 felel meg. Ezek a mirigyszőrök nagyon jellemzők az /. ger- 

 manica-ra és mindenkor kimutathatók az /. germanica-szár- 

 mazású hybrideken is. — Végül az i. salicina levélfonákának 

 epidermissejtjei szintén meglehetősen erősen hullámos falúak 

 (III. kép 6.), de a hullámkarélyok nagyrésze szélesen és ke- 

 véssé mélyen nyomul be a sejtek üregébe, miáltal a sejtek 



