Egy fejezet a növények társadalmi életéből. 17 



tozásnak semmi olyan nyom nincsen, mely feltűnően és 

 kétséglelenül kiolvasható lenne felépítésükből. Hogy kisebb 

 jelentőségű nedvességcsökkenésekre nem-e lehet következ- 

 tetni, mai álláspontunk szerint még bizonytalan. Ellenben 

 a Sphagnetum-tőzegréteg képződését egy — néhány helyi 

 jelentőségű kivételtől eltekintve — általában eléggé kifeje- 

 zett szekuláris szárazperiódus kettéosztotta, ez a száraz- 

 periódus a határemeletnek felel meg." Maga Weber sem 

 tulajdonit azonban ennek a szárazperiódusnak nagyobb 

 jelentőséget : „Semmire sem találtam azonban, mely azt 

 a feltevést igazolná, hogy ez a csapadékban szegényebb 

 időszak még csak átmenetileg is steppeviszonyokat terem- 

 tett volna. A leletek inkább azt mutatják, hogy még 

 ebben az időszakban is több helyen rakodott le egy 

 kevés Sphagnetum-tőzeg". Mások pedig már régebben két- 

 ségbevonták^) a határemelet általános jellegét, a határeme- 

 letet tekintik helyi eredetű képződménynek s azokat a lá- 

 pokat általános érvényűnek, melyek keresztmetszetében 

 nincs meg a határemelet. 



B 1 y 1 1 a maga geológiai módszerű elméletében a lápré- 

 tegeken kivül nagy szerepet juttat az erdei fák egymásra- 

 következésének is, a láprétegekben ugyanis gyakran lehet a 

 lápba bedőlt fák maradványait találni, melyből a posztpleisz- 

 tocén erdősödés menetére vont le következtetéseket. Azóta 

 az elméletnek ezt a részét pontosan kiegészítették." úgy 

 hogy ma ebben a tekintetben meglehetősen biztos alapok 

 állanak a növénygeográfusok rendelkezésére. Mikor a gla- 

 ciális tundra-növényzet eltűnt Középeurópából,, a fák a kö- 

 vetkező sorrendben jelentek meg a posztdiluviális időszak 

 folyamán a történelmi idők kezdetéig : Nyirfa és nyárfa 

 {Populus tremula), erdei fenyő és éger, tölgy és lúc s végül 

 a bükk és a jegenyefenyő. Blytt és iskolája ezt klíma- 

 változásokra vezeti vissza, igy megkülönböztetnek az allu- 

 viumban négy klimát : a nyirfa-klimát, erre következett volna 

 egy erdei fenyő-klima, erre az enyhe tölgy-klima, melyet 

 sokan a feltételezett steppeklimával azonosítanak legnagyobb 

 kilengésében és végül a bükk-klima, mely újra hűvösebb 

 és csapadékosabb periódusba vezetett. 



Amennyire szilárd alapon áll azonban az erdősödés 

 menetében a fák egymásra következése, annyira valószí- 

 nűtlenné vált azóta az a föltevés, hogy ez a folyamat kli- 

 matikus változásokban kielégítő magyarázatát lelhetné. K o r- 

 s c h i n s k y idézett dolgozatában erdei fáink előnyomulásának 

 egymásutánját a termés, szállítási képességére és a fény- 



* Póton ié: Jahrbuch der K. Preussischen Geologischen Landes- 

 anstalt. XXIX (1908) II. 2. S. 398. 



^Graebner P.: Die Entwicklung der deutschen Flóra. 1912,61 — 97. 



2 



