Egy fejezet a növények társadalmi életéből. 13 



dása. A záródás előhaladásával ugyanis előkészül a talaj 

 a tölgy felvételéhez s mikor azután ez erdővé erősödik 

 (Quercetum mixtum), a pusztai növényzet sorra eltűnik 

 szem elől. 



A tölgyes természetesen itt is a szukcesszió klimaxát 

 jelenti. Elmondhatjuk tehát, hogy az Alföldön a leghatal- 

 masabb növényszövetkezet általában a tölgyerdő. Persze 

 miként a pusztai szövetkezetek, úgy a tölgyes is csak antro- 

 pogén módosulatában van n.eg Alföldünkön. Épen azért 

 vajmi nehéz napjainkban megállapítani e szukcesszió-ciklus 

 regressziv oldalát, mert itt az erdő nem saját túléltsége foly- 

 tán szokott leromlani, hanem erdőrombolás következtében. 



Megközelíthetjük azonban a buckanövényzet hanyat- 

 lásának jelenségeit, ha a következőkre gondolunk. Amikor 

 a buckahátakat a zárt erdő beborította, megindul a talaj 

 kilúgzása, melynek következményeként a gyephumusz idő- 

 vel elsavanyodik. Pédologiai műszóval fejezve ki magunkat : 

 a csernoszjom-mállás átmegy podszolos mállásba. Ez a ta- 

 lajnak kimerülését okozza, amennyiben a talajsókat a talaj- 

 víz mossa a mélyebb rétegbe, a felső szint pedig egyre 

 jobban elsavanyodik. A lemosott talajsók a laposokban 

 gyűlnek meg, a felszin elsavanyodása pedig megindítója az 

 erdő leromlásának. Mentől mélyebbre sülyednek a talajsók, 

 annál rosszabb a növényzet táplálkozása, a mezotrófok 

 lassanként kivesznek s nem igen marad más az erdő aljá- 

 ban, mint szaprofiták, végül pedig a fák sem képesek kel- 

 lőleg táplálkozni s igy az erdő' megritkul, azutáfi pedig 

 egészen eltűnik. Ilyen kiélt erdőtalajon az Alföldön szintén 

 a Festuca pseudovina hatalmasodik el. Talán a Corynepho- 

 rus s a Vulpia itt a legnevezetesebb jelzői a talaj kime- 

 rültségének. 



Mindenesetre bizonyos azonban az, hogy a föntebbi- 

 ekben jelzett változásoknak nincs az Alföldön nagyon mély- 

 reható jelentősége. Kétségtelen ugyan, hogy gyakorlati kö- 

 rökben számba veszik a talajnak ezt a kimerült állapotát 

 is, azonban Alföldünkön olyanok a viszonyok, hogy mihelyt 

 a buckahátakon az erdő kivész, a talajsók csakhamar visz- 

 szatérnek, legalább is bizonyos mértékig, eredeti körforgá- 

 sukhoz. Különben is, ha az erdő eltűnik a buckáról, az a 

 szél martaléka lesz s a szél elhordja a felső kilúgzott réte- 

 geket és feltárja a mélyebben fekvő, e változások által 

 csak kevéssé érintett rétegeket, melyeken azután újra kizöl- 

 dül a gyep. 



Az, amit a föntiekben az alföldi növényzet szukcesz- 

 szióira vonatkozólag előadtam, távolról sem nyújtja az al- 

 földi növényzet szukcesszióinak kimerítő sorát és képét. 

 Mindez csak előtanulmánynak, bevezetésnek tekintendő és 

 még nagyon sok helyi tanulmányra van szükség ahhoz, 



