Szakosztályi ügyek. 109 



örököltünk. Az anyagi helyzetet találóan jellemezte Szabó Zoltán akkori 

 jelentésében, amikor azt mondta, hogy : a Szakosztály vagyoni helyzete 

 „a lehető legszomorúbb." 



Ilyen nehéz viszonyok közt ért az a megtiszteltetés, hogy a Szak- 

 osztály a most visszalépő tisztikarra bizta sorsának vezetését. Most őszin- 

 tén bevallhatom, hogy az elnöki tisztséget félve vettem át. Ismervén gyenge 

 erőimet, attól féltem, hogy a Szakosztály sorsa a gyenge kézben nincs 

 eléggé biztositva. Nem kis aggodalommal néztem a jövőbe. A jelen sötét- 

 ségében és a jövő halvány derengésében azonban észre kellett vennem 

 egy fényes csillagot is : a Szakosztály tagjainak lelkesedését, kitartását, 

 összetartását és a belém helyezett bizalomnak ragyogó megnyilatkozását. 

 Ez a csillag volt az útmutatóm. Ebből a bizalomból és összetartásból me- 

 rítettünk erőt. Ez tett minket képessé arra, hogy úgy-ahogy megbirkóz- 

 hattunk a nehézségekkel. 



Viszonyainkhoz képest jelentékeny alapítványok és adományok foly- 

 tak be Szakosztályunk céljaira. Es a kezdet khaoszából lassanként, de 

 biztosan kialakult a rend képe. Hogy ez igy .történt, azt kizárólag azoknak 

 köszönhetjük, akik kisebb-nagyobb összegekkel segítségünkre síeltek. Nekik 

 köszönhetjük, hogy kiadhattuk a Botanikai Közlemények XlX-ik kötetét és 

 kiadhatjuk XX-ik kötetét is. Nevjket szakosztályunk története fogja meg- 

 örökíteni. 



Szebb és jobb lett volna, ha nem szorultunk volna rá a külső se- 

 gítségre. Adja Isten, hogy ne tartson soká ez az állapot! Ha majd ismét 

 nekünk nyílik a Telekia speciosa, a Dianthus callizonus, a Gypsophila 

 petraea, az Erythrichum Jankae és a Syringa Josíkaea virága és ha majd 

 mind az a sok növény, amely a banatica, transsilvanica. carpatica és 

 croatica nevet viseli, ismét a miénk lesz, akkor megjő az erőnk is és nem 

 leszünk kénytelenek kéréseinkkel mindenfelé alkalmatlankodni, hogy folyó- 

 iratunkat megjelentessük. 



Ugy amint nem tarthatjuk szerencsés helyzetnek azt, amikor a tudóst 

 anyagi gondok nyomják és magasabbrendű feladatok végzése helyett ener- 

 giáját és idejének javarészét a mindennapi kenyér keserves megszerzésére 

 kell fecsérelnie, úgy a tudományos testületeknek is nagyon megbénítja 

 munkásságát a pénzhiány. A tudós gondolatokat termel, amelyek a nem- 

 zetnek, sőt az egész emberiségnek kincsévé válnak. De vájjon mi haszna 

 van az emberiségnek abból, ha azok, akik életük egyedüli céljának a 

 pénzgyűjtést tekintik, a pénzt csak a maguk üres kedvteléseire költik ? 

 Ezek leélik éltüket s aztán eltűnnek a világ színpadáról anélkül, hogy 

 valami nemeset, szépet vagy nagyot alkottak volna ! 



Mennyivel tartalmasabb volna életük, ha vagyonuknak legalább 

 morzsáit a tudomány oltárán áldoznák fel ! 



Így jutott a cseh Waldstein gróf a mi Kitaibelünk támogatása révén 

 halhatatlan dicsőséghez. Waldstein neve ott szerepel egész sereg magyar- 

 földi növény mellett. 



Ilyen szerencsés társulás volt Clusius, a nagy belga tudós és 

 Batthyány Boldizsár németújvári gróf között a XVI. században. 



Haynald Lajos kalocsai érsek is mecénása volt a magyar botani- 

 kának. Az ő idejére esett Menyhárt, Borbás és Simonkai nagyszerű tevé- 

 kenysége. 



Külföldön, különösen Amerikában a tőkepénzesek dollárokban is 

 milliókat adnak tudományos célokra. Rövidesen utói is fogja érni a fiatal 

 Amerika Európa ősrégi kultúráját, ha ugyan sok tekintetben már utói 

 nem érte. 



Mint rendkívül biztató jelenséget kell megállapítanunk, hogy bota- 

 nikusaink a súlyos viszonyok közt is folytatták munkásságukat. Bizonyára 

 mérsékeltebb tempóban, de kétségkívül imponálóan. Körülöttük folyt az 

 aranyborjú imádása, de ők szegénységükben és szerénységükben is a ré- 

 giek maradtak: egyszerű művelői tudományuknak. Es íme az eredmény: 

 az általános pangás közben Szakosztályunk egyik tagja megjelentette 

 „A növények szervezete" cimű jeles művét, másik tagja feldolgozta a 



