WQ Szakosztályi ügyek. 



Morvamező flórájáf és a Velebit flóráját ; ismét más tagja elkészült Növény- 

 határozójával, amely munkára égetó szükségünk van. Folyamatban van 

 Albánia, Bulgária és Lengyelország flórájának feldolgozása. Szakosztályunk 

 egyik tagja elkészült Magyarország botanikai bibliográfiájával. Tudomásom 

 szerint úgy a krypti gam, mint a phanerogam növények több csoportja 

 (család, génusz) is fel van dolgozva vagy feldolgozás alatt áll. A kisebb 

 cikkeket nem is emlilem. Szaktársaink tehát dolgoznak ernyedetlenül, pedig 

 maguk ,sem tudják, hogy műveik hol, hogyan és mikor fognak megjelenni. 



És éppen ez az a körülmény, amelyről érdemes volna gondolkozni. 

 Módot kellene találni arra, hogy botanikusaink munkái napvilágra kerül- 

 jenek az asztalfiók sötétségéből. Nem helyes, ha mindent a véletlenségre 

 bizunk. Sikertelenségeinknek egyik oka, lehet, hogy főoka talán éppen az 

 volt, hogy nem volt olyan szervünk, amely kezébe vette volna az irányi- 

 tást és végrehajtást. Sem az ország florisztikai felkutatása, sem a magyar 

 botanikai irodalom fejlesztése nem folyt rendszeresen. Emellett hibának 

 tartom, ha egymás törekvései iránt közömbösek vagyunk ; még nagyobb 

 hibának, ha a személyes momentumokat engedjük érvényesülni az ügy 

 felett. Hibának tartom, ha elmulasztjuk a magyar közönséggel való élén- 

 kebb érintkezést, de az sem helyes, ha a külföldre nem fektetünk elég 

 súlyt. A nálunk uralkodott rendszertelenségnek tulajdonitom, hogy külföl- 

 diek előztek meg minket a Kárpátok és a Tátra feldolgozásában és hogy 

 az Alföld flóráját is a külföld inkább Kerner és Woenig munkáiból ismeri. 



20 évvel ezelőtt Klein Gyula, Szakosztályunk akkori elnöke, a Nö- 

 vénytani Közlemények meginditásának első évében „Beköszöntő"-jében 

 azt a reményét fejezi ki, hogy magyar botanikus fogja megirni a magyar 

 flórát és nem külföldi. 20 év múlt el azóta és még mindig várjuk a re- 

 mény beteljesedését. Igaz, hogy reményeink azóta megszilárdultak. 20 év 

 óta sok részletkérdés tisztázódott. Vannak elsőrangú botanikusaink is, akik 

 egyesült erővel megalkothatnák a várva-várt nagy művet, a teljes Magyar 

 Flórát — csak éppen a mű kiadását kellene biztositani. 



Felvetem a kérdést : nem volna-e Szakosztályunk hivatott arra, hogy 

 átvegye azt az iíányitó és végrehajtó szerepet, amelyet eddig egyetlen tes- 

 tület sem vállalt magára. A Szakosztályból indulhatna ki a kutatások meg- 

 tervezése, feladatok kitűzése, a munkálatok tervszerű elosztása. De a Szak- 

 osztálynak volna feladata, hogy a szükséges anyagi eszközöket is elő- 

 teremtse vagy kijárja. 



Ha azonban mindezt vállalni akarjuk, akkor szilárd összetartásra és 

 lelkes munkára van szükségünk, hogy megbirkózzunk azokkal, akiknek van 

 ugyan anyagi erejük, de nincs kellő lelkesedésük. 



Adja isten, hogy az a buzgóság, munkakedv és összetartás, mely 

 Szakosztályunkat a legutolsó időben jellemezte, tovább is megmaradjon, 

 Ebben az esetben Szakosztályunk a magyar botanika történetében azt a 

 fontos szerepet fogja betölteni, amit egy jól megszervezett botanikai társa- 

 ságnak betölteni kellene. 



2. Jelentés a Szakosztály 1920. és 1921. évi működéséről és a Bota- 

 nikai Közleményekről. 



Mikor a mai ülésen jegyzői és szerkesztői tisztemből folyólag a Szak- 

 osztály 1920 — 1921. évi működéséről és a Botanikai Közleményekről beszá- 

 molok, a szakosztály életében példátlanul nehéz időszakra tekintek vissza. 

 .Azok a vészteljes viharok, melyek legsúlyosabban szerencsétlen hazánk 

 testét tépdesték meg, melyek a magyar botanikusra kettős csapásként nehe- 

 zednek, mert nemcsak az ezeréves határokat sirató hazafiúi bánatot szólal- 

 tatják meg benne, hanem a Tátra, Erdély, Bánát és a Magyar Tengerpart 

 idegen kézre jutott növénykincsei utáni fájó vágyakozást is — azonfelül, 

 hogy politikai és kulturális életünket fenekestül feldúlták, súlyos nyomokat 

 hagytak tudományos életünkben is. Az általános anyagi leromlás, a meg- 

 élhetés nehézségei, az ezzel járó fásult közönyösség minden közügy iránt, a 

 hazánkat ért megdöbbentő csapás mindent lenyűgöző, már-már lemondó 



