Pélerfi Márton. 123 



központi szolgálattételre az egyetemi növénytani intézethez 

 és 1910-ben az Erdélyi Múzeum Egyesület Növénytára se- 

 gédőrévé vállaszttatja meg. Kolozsvárra jutva helyzetét igy 

 jellemzi 47 levelében: „. , .Anyagi helyzetem jól javult s 

 ma talán kevesebb materialis gondom van. mint Déván, de 

 időm, időm! az csak alvásra jut . . ." „Itt annyi a dolog, 

 hogy soha sem jut hozzá az ember, hogy szakdolgot is vé- 

 gezzen. Nekem pl. már sokszor beállították a microsc.-t, 

 persze csak képzeletbe, a valóságban olyan munkát vég- 

 zek, ami minden, csak nem tudományos foglalkozás." (51. 

 levele). Múzeumi tb. őrré 1917-ben választja meg az Erd. 

 Múzeum *1£gylet, Győrffy I.. igazgató javaslatára. 



Amikor a kolozsvári m. kir. F. J. tud. -egyetemet 1919. 

 V. 12-én fegyveres erővel elveszik az oláhok, majd ugyan- 

 úgy a magántulajdont képező Erd. Múzeum Egyesület nö- 

 vénytárát 1919. jan. 3.-án Péterfi oláh szolgálatba megy át 

 eleinte eskü nélkül, majd leteszi az oláh esküt s mint her- 

 bariumi conservatort alkalmazzák a növényrendszertani in- 

 tézelben 1919. okt.-től fogva^ haláláig. 



Mint embert, rendkivűl sok jó tulajdonság jellemezte. 

 Magábazárkózó, nehezen feloldódó természetű volt, mások 

 hibáit elnéző, megértő és megbocsájtó lélek, aki mások 

 örömében éppoly önzetlenül tudott résztvenni, mint igaz 

 részvéttel bánatában. 



Családját imádta, csupán annak élt. Elete utolsó évei- 

 ben asthma, nagyfokú vesebaj és erős idegbántalmak ki- 

 nozták. Hosszas, kinos betegsége java férfi korában 46 éves 

 korában 1922. január 30-án oltotta ki éleiét. Kolozsvá- 

 rolt temették el. Beszédet nem tartott senki felette, csupán 

 kikísérte új főnöke s az oláh egyetemi ifjúság utolsó útjára, 

 Özvegyén kivül 7 élő gyermeket hagyott maga után. Egész 

 gyűjteményét, könyveit, kézirati hagyatékát az özvegy A. 

 Borza professornak adta át. Péterfi halála hiréről tudomást 

 szerezve azonnal írtam az özvegynek a kézirati hagyaték 

 megküldése végett, valamint; „A virágbiológia kézikönyve" 

 társszerzőjének Maliász József igazgató úrnak, hogy ezek 

 kiadatásáról gondoskodjam. Mailász J. igazgató úrnál nem 

 volt a virágbiológiai mű kézirata, hanem az Péterfi hagya- 

 tékában maradt. Onnét sem kaphattam meg, mert a kéz- 

 irati hagyaték „kiadását" az özvegy, az özvegyi nyugdíj és 

 gyermeknevelési járulékot megállapító főtényezőnek : A. 

 Borza tariárnak engedte át. Ugyanoda jutott a gyűjteménye 

 és könyvei. E kézirati hagyatékban pedig több felette értékes 

 munka van és pedig amiről magam is bizonyosan tudok : 

 1. a Bugát-dijat nyert nagy virágbiológiai kézikönyv (1904) 



' cf. A. Borza in Buletinul de inform. al Grad. bofan. si al Muz. 

 botan dela univ. din Cluj, Vol. I. 1921. No. 2:27. 



