Gr. Ambrózy-Migazzi I.: Növényrezervációk Középeurópában. 129 



retek nem váltak közkincsekké. A dendrologiai társulatoknak 

 az érdeme, hogy érintkezést létesitettek a tudomány, a mű- 

 vészet és a gyakorlat, valamint a botanikus, kertész, erdész 

 és a tájalakitó közt. A növényhonositás terén azonban az 

 egyes országok és az egyes szakmák közt az érintkezés 

 még mindig nagyon laza. Ennek a laza érintkezésnek kárát 

 vallja úgy a tudomány, mint a gyakorlat, mert sok szép 

 eredmény marad ennek következtében kihasználatlanul. 

 Az utolsó évtizedekben a természettudományok, a technika 

 és a forgalmi viszonyok rohamos fejlődése ugrásszerijen 

 fokozta a kertészeti lehetőségeket. A háború előtt, csupán 

 China nyugati tartományaiból több fás növényt hoztak 

 Európába egyetlen egy évben, mint azelőtt egy század 

 alatt mind az öt földrészből. A faiskolák évtizedek óta 

 ajánlják a legváltozatosabb újdonságokat. Hová kerülnek 

 ezek? Mi jut ezekből a kertekbe? Ennek a szinte lázasnak 

 mondható növénybehozatalnak haszoneffektusa minimális. 

 Az újdonságok nagyobb része, még ha értékes is, ismét 

 feledésbe megy, eltűnik, vagy nagy ritkán egyik-másik bo- 

 tanikus kertben elrejtve tengődik, a kertekbe el sem jut. 

 A kertek nagyobb része ma is oly szegény, vagy még sze- 

 gényebb, mint 40 évvel ezelőtt, amikor még volt valamelyes 

 kertészeti ambició és a kerttulajdonos szinte társadalmi 

 kötelességének tartotta, hogy a hozzáférhető növényeket 

 megszerezze. Sajátságos tény, hogy a lehetőségek növeke- 

 désével csökkent az ambició. Ez nemcsak nálunk van így, 

 de így van Németországban is. Németországi tanulmány- 

 utamról több mint ezer oldal jegyzetet hoztam haza. Alig 

 volt olyan hely, ahol valamit ne tanultam volna. Láttam, 

 kivált botanikus kertekben értékes gyűjteményeket és ritka 

 anyagot, de észre kellett vennem a hiányokat is. A döntő 

 benyomás, amit szereztem, mégis az volt, hogy az ujabb 

 vívmányok nem terjednek eléggé, hogy az egyik szomszéd 

 már a másik eredményeiről nem vesz tudomást, hogy a 

 szükséges érintkezés még egy országon belül is hiányzik 

 Nemzetközi viszonylatban a nagy felfordulás óta a helyzet 

 még inkább romlott. így különösen a növényhonositás és 

 a tájalakitás terén elért eredmények mind jobban elmarad- 

 nak a folyton növekedő lehetőségek mögött. Ezek ma már 

 kinőttek az egyes ember, az egyes szakma és egyes ország 

 méreteiből. Ezeket feldolgozni és érvényesíteni csak egy 

 kellőképen felszerelt, egy középponti akarat alatt álló, de 

 decentralizált nemzetközi apparátussal lehet. Ez az, amit 

 meg akarok csinálni. Nem szóval, nem propagandával, hanem 

 úgy, mint Malonyán, tettel. Felhasználva kéziratomat és 

 támaszkodva azokra a tapasztalatokra, amelyeket 30 év óta 

 a mai Magyarország, Csehszlovákia és Románia területein 

 gyakorlatilag szereztem és egyebütt gyűjtöttem : Középeurópa 



