Növényrezervációk és parkok Középeurópában és Magyarországon. 131 



mely felhúzódik Jelin keresztül egészen az ostffyasszonyfai 

 állomásig. 



Somogy két növényfaciese : a déli (bükk löszön) és az 

 északi (nyír, boróka homokon) Jeliben is kifejezésre jut. Az 

 első kis területen halványabban, a másik erősebben. Ha 

 Jeli mint tájesztétikai látványosság és növényföldrajzi érde- 

 kesség a maga nemében felülmulmulja a közeli környék 

 bármely pontját, azt hydrológiai és agrogeológiai viszonyai- 

 nak köszöni. A kisebb-nagyobb időszaki tavak, melyek a 

 föld felett és alatt táplálkoznak, a vadkacsák birodalma ; 

 a folyton szivárgó hegyoldalak ; a száraz években is állan- 

 dóan bő hegyi patakok, melyek pisztrángra várnak; a Ko- 

 ponyás patak, mely már egy kilométerrel a főforrás alatt 

 malmot hajt érdekességei a vidéknek. 



Ami a talajviszonyokat illeti, megállapíthatjuk, hogy 

 az ásványi alkatrészekben szegény talajok dominálnak ; fe- 

 lettük humusz gazdag változatai. Ezeknek nagyobb része 

 savanyú : ilyen a nagykiterjedésű csarab-föld (Heide-erde), 

 az időszaki tavak állapja és a sphagnetum fellápja. Ehhez 

 csatlakozik a süppedő alnetum a szivárgó hegyoldal ko- 

 romfekete talaja és a bükkös, meg az akácos határo- 

 zottan szelid humusza. Ide tartozik a szántóföld termő- 

 rétege is, mely művelés és trágyázás folytán savtartalmá- 

 ból veszített, 



Az ásványi talajok : az agyag, a homok és a lösz. 

 Jeli flórája eddig még megközelítőleg sincs átkutatva. 

 Physiognomiáját a következő formációt alkotó növények 

 állapítják meg: Calluna, Juniperus, Saroihamnus, Genista 

 sagittalis, Betula, Alnus glutinosa, Sphagnum és Fagus. 



Hiányzik a tölgy, amelyből csak egy egyetlen fiatal 

 cserfát találtam, egy akácültetésben. Nagyobb mértékben 

 ültették az akácot, kisebb mértékben a Pinus austriacát és 

 a Pinus silvestrist. Az akácosok alja részben kaszáló. A 

 szántóföldeken : cerealiák, nyúlszapuka, biborhere, tarlórépa 

 és burgonya. 



A területnek több mint fele, azaz mintegy 300 hold az 

 elcsarabosodási folyamat (Verheidungsprocess) különféle fá- 

 zisait tünteti fel. Az elcsarabosodás a legmagasabb fekvésű 

 területen, mintegy 136 holdon elérte azt a fokot, amikor a 

 fa és a pázsit tájhatása megszűnik, ellenben érvényre jut- 

 nak a zuzmók (Cladonia) és a mohák. A Juniperus és Sa- 

 rothamnus társaságában uralkodó Calluna itt már a Genista 

 sagittalist is kiszorította. 



E helyen terem a Sedum acre, Scabiosa ochroleuca, 

 Orchis morio, Spiranthes, Ornithogalum collinum, Thymus, 

 Gentiana pneumonanthe, Pulsatilla nigricans. Szintén még 

 teljesen a német „Heide" benyomását kelti a valamivel mé- 

 lyebb fekvésű, 116 holdnyi, szomszédos terület, bár a Cal- 



