— 51 — 



fugtigvai-me Tropeklima som Udgangspunkt navnlig tre Klima- 

 raekker : 



A. En rent tropisk Rsekke, overall nied h0J Varme, men med 

 aftagende Fugtighed. I det foregaaende har jeg givet et 

 Par Eksempler paa denne Klimarsekkes biologiske Spektra 

 (Tab. 3) ; den forbigaas derfor i det folgende. 



B. ^kvator — Polen : aftagende Varme i Forbindelse med til- 

 tagende Forskel mellem Sommer og Vinter; Nedboren der- 

 imod gennemgaaende gunstig for Plantelivet. 



G. ^kvator— Polen: Varmen aftager vgesentlig paa samme 

 Maade som i B, men samtidig aftager Nedboren, i det 

 Mindste for Sommerens Vedkommende; laengere mod Nord 

 bliver Forholdet, ogsaa for Nedborens Vedkommende, som i B. 



Som bekendt fmdes B-Rsekken isaer i den 0stlige Del, G-Raek- 

 ken i den vestlige Del af de store Kontinenter. Det gselder nu 

 forst om at Isegge Pr0velinier, meridiane Snit, gennem disse to 

 Klimaraekker, Pr0velinier baserede paa en Raekke Floraers biologiske 

 Spektra. Jeg skal nu give enkelte Hovedpunkter i tre saadanne 

 Linier, nemlig en gennem den vestlige og en gennem den 0stlige 

 Del af Nordamerika og en gennem den vestlige Del af den gamle 

 Verden. 



Tab. 4 viser Hovedi)unkterne i en Pr0velinie gennem den 0st- 

 lige Del af Nordamerika, altsaa gennem en B-Klimarsekke ; her og 

 i de folgende Tabeller er fremhaevet de Tal , som i denne Sam- 

 menhseng er sserligt karakteristiske for de enkelte Lokalfloraers 

 biologiske Spektrum; for at lette Sammenligningen med Normal- 

 spektret er dette vedf0Jet nederst i Tabellen. Ved et Blik paa Ta- 

 bellen faar man et anskueligt Billede af Planteverdenens Forhold 

 til Klimaet udtrykt gennem Arternes Livsform. Den gradviseAf- 

 tagen af Livskaarenes Gunstighed, efterhaanden som man 

 kommer mod Nord, virker paa Artstallet og Artssammensa^tningen, 

 hvad Livsform angaar, som en tilsvarende Reekke af Sigter 

 aftiltagende Fin bed; mod Syd, hvor Livskaarene er de mest 

 gmistige, er Artstallet storst og et forholdsvis stort Antal af Ar- 

 terne borer til de mindre beskyttede Livsformer; i det ydersteNord 

 er Livskaarene mest ugunstige, Sigtens Holler saa fine, at kun 

 ganske faa Arter, nemlig de i sserlig Grad tilpassede, kan slippe 

 igennem. F0rst forsvinder Fanerofyterne: f0rst de store, saa efter- 

 haanden ogsaa de mindre, tilsidst bliver der ingen tilbage (Elles- 

 mereland). Ogsaa Therofyterne aftager og forsvinder tilsidst gan- 



