— 275 — 



er sandsynligvis kalkflyende; under alle Omstgendigheder er den, 

 paa Grund af sin hele Voksemaade, absolut uskikket til at leve 

 paa Overfladen af fast Kaikgrund (saa lidt soni af andre Sten- 

 arter). Den ki'gever udpraeget huni0se Aflejringer eller i det mindste 

 en hunmsblandet Jordbund; uden en saadan vinder den ikke ret 

 Indpas. Den foretrsekker endvidere en vis Loshed i det humose 

 Jordsrnon, hvilket fremgaar af dens ypperlige Udvikling paa den 

 t0rre og l0st smuldrende Torv i Overfladen af stserkt afvandede 

 Lyngmoser, paa Skraenter med vekslende Hede og Skov eller i det 

 bl0de Mosdgekke paa Bunden af Fyrreskove (se nedenfor). 



I Heden trasffes Vacxinium vitis idaea saa vel paa de t0rreste 

 Lokaliteter som paa fugtigere, men den h0rer dog i langt hojere 

 Grad hjemme i Galluna-Heden end i Erica-Heden ; den taaler bedre 

 Hedebakkernes T0rhed end den fugtige Hedes mere eller mindre 

 stagnerende Vand, og den gaar, saa vidt jeg bar set, aldrig ud i 

 Hedekaerene (Grimmia-Kaer o. lign.). I Moser forekommer den, som 

 allerede naevnt, kun paa Steder, hvor Overfladen er i tilstraekkelig 

 Grad udt0rret, i alt Fald til en vis Tid af Aaret. 



Som bekendt stiller V. vitis idaea saa moderate Krav til Lys- 

 forholdene, at den befmder sig fortrseffeligt paa lyse Skoves Bund, 

 hvorom nedenfor, medens den paa den anden Side i saa ringe 

 Grad er Skyggeplante, at den trives vel ude i den ganske aabne 

 Hedes Lys. Den synes desuden ikke, som den meget mere f0l- 

 somme Vaccinium myrtillus, at vaere afhasngig af Ekspositionen paa 

 den aabne, bakkede Hede; ti den trives med samme vegetative 

 Frodighed paa sydlig som paa nordlig eksponerede Hgelder. 



I Konkurrencen med Hedens 0vrige Planter bar V. vitis idaea 

 gode Betingelser for at bevare sin engang erobrede Plads og brede 

 sig over nyt Terreen, En hoj og taet Calluna-V egeiaiion vil dog 

 svsekke eller udelukke den, medens et lavt og aabent Lyngdaekke 

 ikke hindrer dens Lysskud i at komme frem. Ogsaa forliges den 

 godt med de karakteristiske Vegetationer af Arctostaphylus, Em- 

 petrum og Likener; frem af det teette Plantedsekke stikker Tytte- 

 baerrets Lysskud ofte i stor Meengde. Det ses dog undertiden, at 

 Cladonia rangiferina, hvor den forekommer i saerlig maegtige Be- 

 voksninger, aabenbart bereder V. vitis idaea Vanskeligheder og 

 endog ganske kvaeler den. Derimod drager den i h0J Grad Fordel 

 af et anseligt Mosdaekke; paa mosrige Heder forholder den sig 

 naesten som i den mosrige Skovbund, hvor den opnaar sin storste 

 vegetative Frodighod. 



