— 27y — 



De vidt om vandrende Udlebere, der med uregelniaessige Mellem- 

 I'Lim sender Lysskud op over Jorden, er i den forreste Del ligesom 

 opsvulmede og ganske lyse af Farve, hvide eller svagt rodlige. Bag- 

 til bliver de, ofte ret pludselig og faa Cm. fra Spidsen, dels noget 

 sammenskrumpne, dels lyst brunligt farvede. De udgaar iiden be- 

 stemt Orden, men er talrigst i Plantens forreste Del. Lsengden er 

 noget forskellig, alt efter Voksepladsens Beskaffenhed ; i l0s og bled 

 Humus bliver de laengst, kvarterlange eller deromkring. Spidsen 

 er afrundet og fast. I Heder med en kraftig og (i alt Fald laenge) 

 urort Lyngskjold holder Udloberne sig altid til Skjolden, men til 

 den nederste Del deraf, ret user det underliggende, humusfarvede 

 Sand. Forringes Skjolden i Tykkelse, t. Eks. ved Skrselning, for- 

 andres dermed den Dybde, hvori Udioberne forlober, og dette bar 

 da en ret gennemgribende Indflydelse paa hele Plantens Habitus 

 (se herom senere). — Unge Udlobere fremkommer enten paa aeldre 

 eller paa Lysskuddenes under Jorden vaerende 

 Del. Skaelbladene er smaa, hindeagtige og ^^OOCTnT 

 yderst hurtig forgaengelige. V^^y/'^'^Vi^ 



I den forreste, yngste og lyst farvede // ^W-A:-_^|^ 

 Del af Udloberen er Barken et ret msegtigt ^^'°=vC_^i--~V^^^ 

 Vaev af tyndvaeggede og afrundede Geller '' ^ 



med Intercellularrum ; det er denne Bark, Fig. 9. Epidermis og 

 der giver Udloberen dens „k0dede" Prseg. Hypodermis af Udlobe- 

 ^/r 1 r^ I 1 • TT 11 1 /. 1 T^ 1 r^" hos V. vitis idaea. 



Medens Overhuden i Udleberens forreste Del ^^ 200-1 



er tyndvaegget baade udadtil og indadtil, 



bliver dens Gellevaegge bagtil noget fortykkede, mest de inderste 

 (tangentiale) Vaegge (se Fig. 9). Mellem Overhud og Bark findes 

 en 1-laget Hypoderm. En sluttet Ring af mekanisk Vaiv udvikles 

 omkring Gentralcylindren, men er sikkert som Regel kun svag og 

 uden synderlig Betydning. Veddelen er meget mindre fremtraedende 

 end i Lysskuddet, Karrene gennemgaaende lidt videre (ca. 0,017 

 Mm.), men Marven er st0rre, dens Vasgge porose. Efterbaanden 

 skrumper den omfangsrige Bark ind — i meget forskellig Afstand 

 fra Udloberens Spids. Den aeldre, brune og faste Jordstaengel 

 baerer yderst Kork og derindenfor den ovrige sekundaere Bark. I 

 Veddet, der nu er vel udviklet, er de storste Kar 0,025 Mm. vide, 

 Marven er i det mindste fra Eftersommeren ganske fyldt med 

 Stivelse. 



Lysskuddene udgaar, som naevnt, fra Udloberne; sjaeldncre er 

 de dannede af selve Udiobernes opad bojede Spids. Deres storste 



