— IDD — 



stort Vaerk paa over 200 maegtige Kvaiisider, men den nil foieliggende 

 afslultende Del er naeslen dobbelt saa stor. 



Den sterste Plads indtages af Zooplanktonet og vedkommer saaledes 

 ikke el botanisk Tidsskrifts Referater, men de forste Kapiller samt Partier 

 af Kapitlerne XI til XVII vedrarer Planktonets botaniske Del, Phytoplank- 

 tonet, og om dem skal her siges et Par Ord, Forf. ger i Indledningen 

 Rede for Udgangspunkterne for sine Planktonstudier. Hans Arbejdsteori 

 har vaeret, at Sieson-Variationerne hos Plankton-Organismerne er Tilpas- 

 ninger til de varierende ydre Kaar, og ud herfra har han segt at udfinde^ 

 hvorledes de iagttagne Saeson-Variationer stemmer med de iagttagne Varia- 

 tioner i Kaarene, d. v. s. Vandets kemiske og fysiske Forliold, hovedsagelig 

 dels Temperatur og den dermed vekslende Evne til at baere svsevende 

 Organismer oppe. 



Disse Spergsmaal soger W.-L. at besvare ved varialions-statistiske 

 Undersogelser over de vigtigste Planktonorganismer, af hvilke ban har 

 faaet et enormt Materiale ved 14 Dages-Indsamlinger i Here danske Seer 

 igennem flei'e Aar. Derimod har han ikke anstillet direkte Forseg for at 

 lose Sporgsmaalet, idet bans Arbejdsforhold ikke har vseret godt egnede 

 dertil. Et stort Kapitel (II) er viel til Diatomeernes Variations-Statistik. 

 W.-L. gor sserdeles indgaaende og udforligt Rede for den store og spredte 

 Litteratur over Diatomeernes Udviklingshistorie og Biologi og viser, at alt 

 i alt er det saaledes lidt man ved derom, specielt om Planktondiatomeernes 

 Udviklingshistorie. Resultatet af de mange Maalinger — ca. 30000 Maa- 

 linger, som alle er udforte af Mag. sc. Einar Larsen — er, at de for- 

 skellige Storrelsesgrupper, som iagttages i de af Maalingerne konstruerede 

 Kurver, er ikke Sseson-Variationer, men skyldes Lovene for Diatomeernes 

 Vaekst. Ifolge disse aftager en Arts Storrelse ganske langsomt og jaevnt 

 ved den saedvanlige Gelledeling ; naar Formindskelsen er naaet til et vist 

 Punkt, optrseder der pludselig en ny, meget storre Form, og dennes Til- 

 synekomst skyldes antagelig overalt Auxosporedannelse, uagtet man kun 

 i et Faatal af Tilfselde kender en saadan. Ejheller W.-L. har vseret saa 

 heldig at fmde Auxosporer hos de vigtigste og almindeligste Plankton- 

 diatomeer {Asterionella, Fragilaria crotonensis, TaheUarioe). For nogle 

 Arters Vedkommende er det klart at der gaar flere Aar, inden den kri- 

 tiske Sterrelsesgraense er naaet; for Furesoens Vedkommende synes saa- 

 ledes Asterionella at krseve ca. 5 Aar. 



De i Planktonet optrsedende Diatomeer kan deles i tre biologiske 

 Crupper: 1) Tycholimnetiske Arler, som egentlig borer til ved Bredden 

 og paa Bunden, men som af Vind og Bolger fores ud i Vandet og holder 

 sig svsevende der en Tid. 2) Neritiske Arter, der veksler mellem et 

 fastsiddende Stadium og et Planktonstadium; det sidste optrgeder gerne i 

 Foraarstiden, og da bar de et korlvarigt, men udprgeget Maximum. Sam- 

 tidig med Overgangen fra det fastsiddende til det pelagiske Stadium sker 

 der forskellige Forandringer, hvormed deres Svaeveevne foroges (f. Eks. 

 Kolonidannelse). 3) Limnetiske Arter, som lever bele deres Liv svae- 

 vende i Vandet, eller som i alt Fald har ringe eller ingen Forbindelse 

 med den littorale eller abyssale Region. De har i Almindelighed lynde 

 Skaller og optraeder ngesten alle i Kolonier (Stjgerner, Baand o. s. v.) ; 

 oftest har de en Maximumsperiode om Foraaret og en om Efteraaret. 

 Hos de fleste af de limnetiske Arter kendes Auxosporer ikke, ejheller 



