— 350 — 



staar paa en Art Overgangstrin mellem Dyr og Planter. De er 

 uden Ghlorophyl og bestaar paa et vist Udviklingsstadium af et 

 mere eller mindre amoeboidt, pseudopodieskydende Legeme; enkelte 

 Former kan danne Zoosporer. Delage & Herouard stiller dem 

 blandt Rhizopoderne, Zopf benaevner dem „Pilzthiere", men de er 

 vistnok naermest i Slaegt med Myxomyceterne. De optraeder under 

 mangfoldige Former, som dels er frit levende, som ssetter sig uden 

 paa deres Substrater, dels er hemiendophytiske eller rent endo- 

 phytiske Parasiter. Navnlig de sidste kan i de rent ydre Forhold, 

 i deres Cystetilstand o. I., minde om Ghytridineer, og dot er vel 

 egentlig ogsaa dem, der have givet den Tanke Nsering, at der er 

 et Slasgtskab mellem de to Grupper, idet de jo bar en vis Lighed 

 med de lavest udviklede Ghytridineer, Olpidierne. 



Jeg skal nu kortelig, idet jeg seerlig vender mig mod Dangeards 

 og Fischers Anskuelser, sammenligne de to Grupper med hinanden. 



I begge Tilfaelde, hos de sidstnasvnte iMonadiner og Ghytridi- 

 neerne, finder vi en Zoospore, der enten vokser ud til et Zoo- 

 sporangium eller bliver til en Hvilespore, men saavel Zoosporens 

 Art og Vsesen som Sporangiernes Natur er yderst forskellig i de 

 to Grupper. 



Hos Monadinerne er Gilien at betragte som en Forlsengelse af 

 Zoosporens Legeme; hos Ghytridineerne er den skarpt insereret paa 

 dette. Den Maade, hvorpaa Zoosporen hos de endophytiske Former 

 trsenger ind i Vsertcellen, er ogsaa forskellig i de to Grupper, og jeg til- 

 laegger egentlig denne Forskel en meget stor system atisk Vaerdi. Hos 

 Monadinerne synes Zoosporen at oplose Vteggen og saa in toto at 

 traenge ind i Vsertcellen ; hos de Ghytridineer, hvor der er Tale om en 

 saadan Indtraengen, efterlader den en Hud (^Gystenhauf), som i 

 nogen Tid bliver siddende udenfor paa Vaertcellevaeggen, medens Zoo- 

 sporens Protoplasma traenger ind gennem Vaeggen (ved at opl0se 

 denne). Denne Hud er efter min Opfattelse noget, som ikke blot 

 er ejendommeligt for de naevnte Ghytridineer, men en Karakter, 

 der binder alle Ghytridineerne sammen og forener disse med de 

 h0jere Phykomyceter og som er saa langt fra at kunne opfattes 

 som et primitivt Faenomen, at den egentlig kun kan taenkes opstaaet 

 i Folge Slaegtskabet med de h0jere staaende Phykomyceter. Naar 

 Zoosporen hos en Achlya er kommet til Ro, omgiver den sig med 

 en Membran og vokser saa ud til en Traad, hvorfra saa det 

 0vrige udvikles, men Zoosporedelen bevares tydelig i nogen Tid. 

 Hos visse rhizoidebaerende Ghytridineer vil i de fleste Tilfaelde 



