— 355 — 



Paa denne Maade mener jeg, at Vuillemins Tanke om de to 

 adskilte Grupper Chytridineer bedst kommer til sin Ret. 



Naar jeg i det foregaaende som et Led i min Bevisforelse an- 

 f0rte, at de enkelte Typer inden for Chytridineemes Griippe let 

 kunde tfenkes afledede af hverandre, saa skete dette for at gore 

 Slsegtskabet mellem dem mere indlysende. Jeg mener vel, at der 

 er Mulighed for, at Chytridineerne kan have haft et fselles Ud- 

 spring, men personlig finder jeg Vuillemins Tanke om en Forskel 

 mellem en enciliet og en tociliet Raekke den mest tiltalende; den 

 stottes jo ogsaa fortrinligt af de morphologiske Karakterer. 



Sandsynligheden taler for, at den almindeligt antagne For- 

 bindelse mellem Lagenldium og Pythium er rigtig. Som Folge af 

 denne bliver i Folge den klassiske Reduktionshypothese Pythiaceerne 

 naermest at betragte som Lagenidineernes Stamfsedre. Hvilken Gruppe 

 den enciliede Rsekke stammer ned fra, er hojst usikkert; man kan 

 formode Monoblepharideerne , men der er maaske ogsaa Mulighed 

 for Nedstamning fra visse Alger uden Mellemled af mycelbserende 

 Phykomyceter, De to Gruppers Stamfsedre har dog i saa Tilfselde 

 ikke vseret fjaernt beslsegtede. Om Synchytridineernes Oprindelse 

 har man vistnok ingen Formodninger; det er sandsynligt, at vi 

 ogsaa her har at gore med reducerede Former. 



I det System, jeg her anvender inden for Chytridineemes Gruppe, 

 skelner jeg mellem 4 Grupper, nemlig Synchytridinese, Lagenidinete 

 og den enciliede Rsekke, som jeg benaevner Euchytridineae samt 

 Ancylistinese. Den sidste Gruppe behovede ganske vist ikke at 

 stilles for sig, da Ancylistes jo er meget neer beslsegtet med 

 Lagenidium, men Sagen er den, at jeg antager, at denne Sloegt 

 meget tidligt har skilt sig ud fra Lagenidiineae. 



Overgangen mellem de Olpidium-agtige Arter og de hojere ud- 

 viklede Former er i Sserdeleshed tydelig inden for Lagenidium- 

 Gruppen. Vi ved f. Eks., at Myzocytium kan optrsede ganske i en 

 Olpidiums Lignelse. Dog er dette Eksempel ikke videre heldigt, 

 eftersom der er noget, der faar os til at tro, at der dog er en vis 

 Modssetning mellem Myzocytium og Olpidium nemlig derved, at 

 Zoosporerne trseder ud i en Blsere hos den forste, ikke hos den 

 sidste. Meget snarere maa en Form som Sirolpidium, hos hvilken 

 Zoosporerne ikke traeder ud i en Blaere, antages at give en Fore- 

 stilling om, hvorledes Olpidium-Formen er opstaaet af Lagenidium- 

 Formen. Hos Sirolpidium vokser Zoosporen ud til en Slags Mycelium, 

 der deler sig i Olpidium-agtige Sporangier. Man kunde indvende. 



