— 270 - 



dermed. Blomsterstandene er mere eller mindre godt skjulle af 

 Plantens Levvaerk, hvilket maaske i den lange Periode inden 

 Blomstringen kan for0ge den Beskyttelse, som de lidet omfangsrige 

 Dsekblade giver. Nye vegetative Skud fortssetter Forgreningen af 

 de florale Skud fra et af de 0verste Bladlij0rner. — 



Anatomien af Stsenglen hos Ardostaphylus uva ursi er delvis 

 omtalt af P. Segerstedt (37), hvis Unders0gelse i det vsesentlige 

 stemmer overens med, hvad her skal anf0res. Den endnu urteagtige 

 Stsengel, hvis Tvsersnit er ganske cirkelrimdt, er beklsedt med 

 temmelig lange, fine Dsekhaar, som imidlertid tidlig fseldes, saa at 

 kun de afbrudte Basaldele sidder tilbage i H0sten. Overhuden har 

 stserkt forty kkede og kutiniserede Ydervaegge, og Kutiniseringen 

 streekker sig, ligesom hos Genista pilosa (24, S. 171), ned langs 

 Sidevseggene og med Udlobere ind under Indervseggene (Fig. 7). 



Spalteaabninger mangier. Den pri- 



maere Bark bestaar yderst af ca. 3 



Lag Celler, der er ret tykvaeggede, 



kollenkymatiske og uden eller med 



meget smaa Intercellularrum ; derinden- 



for trgeffes flere Lag Celler, ligeledes 



Fig. 7. Brudstykke af Stsenglens afrundede, men st0rre og mindre tyk- 



Bark. De kutiniserede Lag er ^^^ ^^ ^^^^ j^^^^^t^ j),l ^f Barken 



graat tonede. Ga. 260:1. ^® ' 



er ikke skarpt sondret fra Gentral- 



cylindrens yderste. Barken er, som af Segerstedt fremha^vet, 

 mindre assimilerende end beskyttende; den er, i alt Fald om Efter- 

 aaret og Vinteren, rig paa Garvestoffer. Karrene er meget snsevre, 

 kun 0,01 — 0,015 Mm. vide. Marvstraalerne er enlagede, og den 

 homogene Marv bestaar af tykvaiggede og por0se Celler. 



1 det tredje Aar finder der, i alt Fald paa den nederste Del af 

 Skuddene, en meget livlig Korkdannelse Sted, efter at Barkcellerne 

 allerede tidligere er begyndt at skilles fra hverandre, og efter at 

 der hist og her er fremkommet lokale Forkorkninger i de yderste 

 Barklag, antagelig paa Steder, hvor den yderste Bark og Overhuden 

 af en eller anden Grund er bristet. Den egentlige Korkdannelse 

 foregaar fra Pericyklen; undertiden ses dog de ydre lokale Kork- 

 partier forbundne med de indre ved Korklag, der gaar paa skraa 

 gennem Barken. I Forhold til Centralcylindren er Korken paa de 

 unge Staengler ret omfangsrig. 



En 6— 7-aarig Gren bserer yderst Kork; den primaere Bark er 

 faeldet, og kun Rester deraf haenger endnu ved Korkens Overflade. 



